263 



d&rebandet eom sa iSnge gjort rar stad 

 till en rofvarkula! 



- Hvad sSger ni, min froken in- 

 foll Olivier -- till bandet. Ackl ett 

 sadant band bar aldrig existerat. Det 

 var Cardillac ensam som med afsky- 

 vard list ofver hela staden sokte och 

 fann sina offer. Just derigenom att, 

 han var ensam lag bans sakerhet, och 

 svarigheten for polisen att komma ho- 

 nom pa sparen. Men lat mig fortfara, 

 dct ofriga skall upptacka far er den 

 dalige och tillika olycklige mannens 

 hela hemlighet. Den stallning hvari 

 jag nu befann mig till mastaren, var 

 som hvar och en kan tanka sig, for- 

 farlig. Steget var taget: jag kunde icke 

 mera rjgga tillbaka Iblandforekom 

 det mig som vore jag sjelf Cardillacs 

 medbrottsling. Endast i Madelons sa'll- 

 skap lyckades jag alt glomma minsi, 

 inre sorger, blott da hon var bos mig 

 forsvann hvarje spar af bekymmer. D& 

 jag arbetade i verkstaden tillsammans 

 med den gamle kunde jag omojligt se 

 bonom i ansigtet, jag formadde ejytlra 

 ett ord till bonom. sa afskydde jag 

 denne man som infor verlden troget 

 uppfyllde alia en god faders och ratt- 

 skaffens borgares pligter. och om nat- 

 ten \itforde de grasligaste hrolt. Ma- 

 delon, den rena, oskyldiga varelsen 

 afgudade honom ooh sakertskulle hvar- 

 je upptackt om bans brottslighet ha 

 gifvit benne doden. Detta var nog for 

 att for alltid gora mig stum, a'fven om 

 min tj'stnad skulle kosta mig sjelf lif- 

 vet. Men a'nnu var mig orsaken till 

 Cardillacs missgerningar en fullkomlig 

 gata. Dock afven den blef enart lost 

 for mig. En dag var Cardillac emot 

 vanligheten mj^cket- dyster och allvar- 

 sam nnder aitt arbete. Plotsligen bort- 

 kastade han smycket, bvarmed han 

 var sysselsatt sa att stenar och perlor 

 foro, utefter golfvet, reste sig-baftigt 

 och sade: 



' Olivier, jag uthardar icke med 

 att ett dylikt forhallande rader emel- 

 lan oss! Det som Desgrais och bans 

 handtlangare oakladt all deras list ej 

 lyckats uppfacka, lt slumpen dig er- 

 fara! Du har sett mig under mitt natt- 

 liga arbete men del. ar min olyckliga 

 stjerna som drifver mig till det, hvarje, 



onotstSnd a'r omojligt!... Ocks& din 

 olyckliga stjerna vat- det som fftrde 

 dig i inina spar! Men som du numera 

 hvarken kan eller ens vill forrada coig, 

 skall jag saga dig allt! ... 



Jag vill ingenting veta af dina 

 bofsfreck, afskyvarde usling! sa rille 

 jag utropa, men en inre tasa tillsliit 

 mina lappar. I stallet for ord tick jag. 

 endast fram nagra osammanhangande 

 utrop. 



Cardillac satte sig ater till sitt ar- 

 betsbord. Flera ganger aftorkarie haa 

 si r etten fran sin panna, man sag hur 

 pakostande det var for honom att rora 

 vid det forflutna. Andtligen borjade ban: 

 - Manga larda och kloka personer 

 ha talat vidt och bredt om de foljder 

 som hafvande qvinnors intryck kunna 

 ha pa fostret. Man har berattat mig 

 en mycket sallsam historia om min mor. 

 D, hon gick med mig' hafvande, aska- 

 dade hon tillsammans med nagra andra 

 qvinnor en lysande, pa Trianon gifre 

 hoffest. Plotsligen foil hennes blick pa 

 en kavaljer i spansk dra'gt med en 

 blixtmnde diamantkedja kring halsen, 

 hon kunde omojh'gt slitu sina ogon fran 

 de glittrande stenarne. Hela hennea 

 vasen var upplostr i begaret att ega 

 dem. Samma kavaljer bade flera ar 

 fiJrut medan min mor a'nnu var ogift, 

 lagt ut { sina krokar for henne. men 

 alltid med afsky. blifvit tillbakavisad. 

 Min mor kande igen honom och nu 

 furekom det henne, na'r hon s^g bo- 

 nom med de stralande diamanferne pS 

 sitt brqst, som om han varit ett hogre 

 va'sen ett ideal for all skonhet. Kaval- 

 jeren markte snart min mors eldiga 

 blickar och hoppades straxt atf, kanske 

 nu blifva lyckligare an forr. Han for- 

 stod aft na'rma sig henne ocb att locka 

 henne med sig till ett, aflagset. ensligt 

 stalle i traclgarden. Har slot han hen- 

 ne haftigt i sinaarmar, min mor strack- 

 te lidelsefullt ut handen efter den gran- 

 na kedjan. I samma ogonblick sjonk 

 kavaljeren till marken och drog min 

 mor med sig i fallet. ,Om han blifrit 

 Iraffad af slag eller annat ondt, vet 

 man ej, nog af, han var dod. Forgaf- 

 ves fiirsokte min mor att slita sig ur 

 bans stelnadearmar, hvilka under dOds- 

 ryckningarne med vald omfattat henne 



