264 



Andtligen kallade hennes genomfran- 

 gande nodrop dit nagra persnner, S'im 

 rftddude henne undan dt'n- dodes griis- 

 liga omfamning. Fasan kasfade hemie 

 emellerlid pa sjuksiinger, man ansiSg 

 henue furlorad, men hon tillfrisknade 

 och hennes nedkotnst gick lyckligare 

 fin man kunnat forrnoda. Del furskra'ok- 

 liga ogonblic'kets foljder hade i sfa'llet 

 traffat mig. Min dlyckliga sijerna hade 

 gatt upp och i inin sja'l ta'ndt den fas- 

 ligaste af alia passiouer. Redan i min 

 tidigaste barndom salte jag diamanfer 

 och guldsaker hogre iin allt annat. 

 Man ansag det for eft vanligt barnsligt 

 tycke. Men- det visade sig snart an- 

 norlunda; redan som lileu gusse slal 

 jag nipper hvar jag kunde komina of- 

 ver n&gra. Som den meet ofvade kan- 

 nare urskiljde jag a'kta sttnar frSn oa'k- 

 ta- Endast de forre loekade mig: prag- 

 ladt guid hade heller inlet behag for 

 mig. Min fare strafipredikningar och 

 stryk gagnade till ingtnting. Blott for 

 att fa hand'era guldsaker och juveler 

 blef jag guldsmed. Jag arbetade med 

 passion och forklaradts snarl fiir en 

 konsfnar i mitt fack. Nu bnrjade en 

 -period da min s& lange med vald un- 

 dertryckla bojelse vaknade till njtt lif. 

 Sd fort jag forfardigat och allemnat ett 

 smycke otVerfolls jag af en oro, en 

 trostloehet, en griimelse som berofva- 

 de mfg sornn, hclsa och lefnadsmod. 

 Likt ett sp<ke stod, den person som 

 jag arbetat at dag och natt for mina 

 ogon, all lid prydd med smycket som 

 jag tillverkat och i mina oron hviska- 

 de en hemlig rci^t: Det ar ju ditt!... 

 Det ar ju ditt! . . . Hvad skall den do- 

 de med juveler!... Da borjade jag^ 

 att stjala. Jag hade tilltrade hos Hera 

 forna'ma pcrsontr och jag begagnade 

 mig skickligt deraf, inlet las motstod 

 mina dyrkar, utan snart vardttafmig 

 gjorda smyeket alcr i mina bander. 

 Men delta var icke nog fur alt forjaga 

 min 010. Den heinlige rosten liit pd 

 nytt hora sig och i hanande ton ro- 

 pade den: Hvad skall en dod mud 

 smycken! Sjelf kunde jag icke fitrklara 

 mig hur dt-t kom sig att jag hyste ett 

 oforsoniigt hat till alia d\'tn smn jug 

 arbetat at. Ja, i djupet af min sjal 

 kslnde jag ett.begar att doda dem, 



hvilket oppfyllde mig pjelf med faea. 

 Ungefn'r vid den tiden Uople jg delta 

 hus. Jng hade redan jijoituj>paflaren 

 med den /orre egaren och vi sutto hftr 

 belt fortroligt och drucko en butelj vin. 



Forts. 



Aneltdoter. 



Jorden hvalfver sig omkring sin axel 

 och solen, stjernorna gd sinj(mnaba- 

 na utan att en daglig kritik hehof- 

 ver visa dem vagen. Det forvanar mig 

 blott att man icke onskar nagnn reform 

 i drifverket. Verkel a'r redan gammalt^ 

 Vi hafva sakert flera unga forfat- 

 tare, som onska foresla en battre in- 

 ra'Uning. 



Aktenskapet Sr en komedie! Offast 

 uppfores slycket: den husliga tvisten", 

 alia dagar gifves den fiir sislagangen,. 

 och andra dagen uppfores den pa all- 

 man bega'ran anyo. 



Af hvad or?ak Sir dOdon den ba'ste 

 lakaren? Emedan den gor blott ett 

 besok. 



. Prisnppgifter. 



Charail ,\:o 32> 



Mitt fiirsta pi var rygg sin motsats bar; 

 I dagligt tal di-t hSinnes alia dar. 

 Et envis menniska, som na^ot hinder mo^er, 

 Mitt forsta mangen gang i Trecfesmod utsio'er, 

 Se'u forst hou sagt: jag skall. Mitt andra 



odelagt 

 Mang' tusen menskorerk och dem i glomsk*. 



bragt. 



Det frater allt och alia sar det helar. 

 Med. blixteiis liastijrhet det far. - 

 Dii. sotu ar ung, blo't du mitt hela bar. 

 Lat so att du det ej fdifrlarl 



Cat a N:a 32. 



Mangcn menniska ses mig bara. 

 Miiiigen iimler mitt vnlde star, 

 Mangen hiller mig bogt i iira 

 Och af m&ugen jag kyssar far. 



Prit ., 



En Vacker gravyr. 



L8ninsr cmottngas till d. IS Sept. d. t. 

 Prislottningea cger rum (3. 25 Sept. M. 12. 



STOCKHOLM, TRYCKT HOS J. * A. BUS, 1869. 



