J 34. 



NTTT 



1860. 



LORMWIAGASOL 



Otkommer minat 4 ganger i manaden. Pronnineratjonsprls far hela rgungen 3 R:dr B:mt 



eller 25 Ore i manaden. 



Frdkea de Sender!. 



His to risk bwiittelsu Mo Ludvig XIV:s 

 tidehvarf. 



af 

 E. T. A. Hoffman. 



Forts, fr. foreg. namiucr. 



Del var sent och jag ville aflagsna 

 mig, da" plotsligeu den forre varden 

 sade: Hor pa master Rene, innan 

 ni gar er vag vill jag inviga er i en 

 hemlighet som star i forening med det 

 liar huset. Dermed oppnade ban ett 

 vaggskap, skjot undan dess bakvagg, 

 tradde derigenom in i ett litet kabinett, 

 lutade ned sig och drog upp en fall- 

 lueka. "V^ stego derefter utfor en smal, 

 brant trappa, hvilken ledde till en li- 

 ten bakport, den varden oppnade. Vi 

 voro da pa garden. Har gick den 

 gamle herrn fram till steritaluren, tryck- 

 te pa en fjader och i sainma ogonblick 

 for ett stycke af muren sa pass mycket 

 upp att en person med latthet kunde 

 smyga sig derigenom ut pa gatan. Som 

 muren ut at gatan alldeles pa samma 

 stalle ar iorsedd med en nisch, i hvil- 

 ken, det star en stor stenbild, ar det 

 omojligt att upptacka nagon spricka. 

 Du kan sjelf en gang fa se konststyc- 

 ket, troligtvis bar det blifvit utfordt af 

 muukarne som hiir haft sitt kloster. 

 Oroliga, dystra tankar uppstego i min 

 gjal da, jag sag denna inrattning, det 

 forekom mig som om den af odet var 

 bestamd till att begagnas vid morka 

 geniingars utforande. Jag hade just 

 som jag flyttat in har i huset, till en 

 fornaui herre, vid hofvet aflemnat ett 

 dyrbart smycke, enligt hvad jag visate, 

 bestamt at en operadansos. Nu som 

 alllid plagades jag af pinbankens alia 

 qval; spOket fSrfoljde mig Sfverallt, 



och i mina oron hviskade satan oupp- 

 horligt: Det ar ditt. I fortviflan val- 

 trade jag mig pa mitt lager. Jag som- 

 nade slutligen in ; i drommen sag jag; 

 da den torname herrn smyga sig till 

 dansosen med smycket. Jag rusadts 

 upp utom mig af raseri, kastade paL 

 mig en kappa, stortade utfor den hem- 

 hemliga trappan skyndade genom mu- 

 ren ut pa gatan Nicaise och derefter 

 raskt i den torname herrns spar. Som 

 jag sag honom komma, kastade jag; 

 mig ' bakifran ofver honom, stotte ho- 

 nom till marken och stack dolkeu i 

 bans hjerta. Da detta var gjordt tog 

 jag smycket ur bans ficka ochstoppa- 

 de det i min. Da forst kande jag ett 

 Jugn, en tillfredsstallelse i min sjal som 

 jag forr aldrig erfarit. Spoket var for- 

 svunnet, satans rost teg. Nu viestejag 

 hvad min olycksstjerna ville och jag 

 maste gifva efter for den inre driffen, 

 eller oeksa sjelf forkrossas ! . . Dufor- 

 star nu hela mitt handligssStt, Olivier! 

 Men fro icke att jag, oaktadt mina 

 brott, afsagt mig alia a'dlare kSnslor. 

 Visst icke! Jag ar medlidsam och barm- 

 hertig. .Du vef sjelf hur svart det ar 

 for mig att aflemna de bestallda sa- 

 kerna. Ja, sadana personer som jag 

 vsirderar mycket hogt och saledes for 

 intet i verlden skulle vilja lillfoga nd- 

 got ondt, arbetar jag alls icke for.. .. 

 Da Cardillac slutat sin hemska berat- 

 telse forde ban mig in i ett hemh'gl 

 hvalf och skankte mig anblickenaf sin 

 rika juvelsamling. Kungens kan icke 

 vara storre. Vid hvarje sak vaT fastad 

 en liten lapp pa hvilken stod for hvena 

 den biifvit gjord och om den blifvit 

 atertagen medelst stold, ran eller mord. 

 Pa din brollopsdag sade Car- 

 dillac bogtidligt, sJkall du pakrusifixet 

 en belig ed, att i fort jag ar 



