tod han i ansende hos alia, hade en 

 Slskarinna, och aterfick rock och hatt. 



Mon man ledsnar vid allting liar i 

 verlden, till och med vid en ung flicka 

 med stora morkbruna ogon, kopparfar- 

 gadt ansigte och glodande karlek. Zi- 

 genarlifvet, spakonsten, den kjena ko- 

 sten. de o'mma kyssarne och de svart- 

 sjuka forbannelserna, i dag som i gar, 

 som >i forrgar och alia andra dagar, 

 som i morgou, i ofvennorgon ocb alltid 

 detta kunde ej langre sta tillsam- 

 inans med Callots lagande fantasi, Cal- 

 lots konstnars-sinne. Dock hade han 

 talamod, anda till dess han fick se 

 Rom; da, sedan system till, hans sko- 

 na nyss hade skankt bandet en liten 

 Zigenare, 4 vmnorna trangdes omkring 

 henne och alia karlar ato och drucko, 

 smog han sig ifran kalaset, utan att 

 bli beraarkt, och en timma derefter ir- 

 rade han omkring gatorna i det gamla 

 Roma, 



Han var mycket hungrig, och- bo"r- 

 jade redan angra sin flykt fran Zige- 

 narne, v hos hvilka han val icke njot 

 nagon lacker, men likval sa pass till- 

 racklig foda att magen ej hogt gjorde 

 paminuelser. 



Bedrofvad och nedslagen satt han 

 utanfor en port och funderade, hvilken 

 vag han skulle taga for att ko mm a 

 tillbaka till kamraterna, och hvilken 

 forevandning han skulle- begagna, for 

 att urskulda sin flykt hos bandets an- 

 forarc, i synnerhet hos flickan, for hvars 

 sotsura omhet han hade respekt. Han 

 beslot att helt och ballet 6'fverlata sig 

 at slumpen, 'som ledt honom alltsedan 

 han lemnat Nancy, och ehuru det re- 

 dan blifvit mo'rkt, begaf han sig astad, 

 och gick den forsta gata, som lag fram- 

 for honom, i anda, men han aterfann 

 ej samma vag/ som fort honom in i 

 "den eviga staden,'"* 



Radvil!, hungrig och trott stod han 

 i ett gathorn, da en lang karl, insvept 

 i en vid kappa, kom till. honom och 

 fragade om han ville forljena pengar? 



Callot uppbjod hela sin ringa forma 

 ga, for att svara pa draglig italienska, 

 att ingen kunde giSra honom en f5rnuf- 

 tigare fraga 



"Folj da med", sade den obekante, 

 som nu gick forut, och forde var ut- 

 mattade hjelte genom en niangd ode 

 gator och grander. Callot borjade blif- 

 va ra'dd: han korsade sig i sin fromhet, 

 och befallte s'in sjii! i himlens skydd, 

 utan att egentligen veta hvarfore. Hans 

 ledsagare kief pa allt hvad han for- 

 madde. Natten var inne. och den stac- 

 kars Fransmannen trodde sig marka, 

 att hans ledsagare gick krokvagar, och 

 att de ater voro pa samma gata, hvar- 

 ifran han utgatt. Ville mannen i kap- 

 pau forvilla honom, sa att han ej skulle 

 veta hvar han vore. 



Andtligen stadnade mannen utanfor' 

 en liten port, som 6'ppnades, och han 

 mumlade under loje : y nu bar jag en." 

 Vid dessa olycksbadande ord hade 

 Callot sa nar fallit i vanmakt. Han 

 ville fiy^ men hans knan svigtade; .en 

 kraftig nafve fattade hoaom i kragen 

 och drog honom fram i en lang och 

 mork gang. 



Hvilket skadespel framstallde sig nu 

 i en hast for Callots ogon! En stor, 

 af en enda fackla upplyst sal, full af 

 fantastiskt kladda varelser: hvita, oror- 

 liga gestalter kring vaggarne, och i 

 midten det forfarligaste ett blodigt 

 stympadt lik! 



Man bjod Callot trada fram ocb 

 lagga handen pa liket. Svar 

 mumlade en underlig rost "svar att 

 du aldrig upptacker ett ord af hvad du 

 bar sett och far se. 



Halfdod af forskrackelse framstam- 

 raade Callot eden. 



Knappt hade detta forsiggatt, forran 

 alia de i salen varande obyggliga ge- 

 stalterna borjade dansa omkring Callot, 

 och ehuru redan van vid Zigenarnes 

 bisarra dans, intogs han likval oemot- 

 standligt af den tanken, att dessa fan- 

 tastiska sprang, dessa grimaser, dessa 

 vilda rop. detta hemska skratt, endast 

 kunde tillhora en sabbat hos hexor och 

 djeflar. 



Sedan man blifvit matt pa dansen, 

 upplyfte man liket, stallde det mot vag- 

 gen, och befallte Callot att taga det 

 pa ryggen. Alia boner, alia forestall- 

 oingar, att han, om var franaling, ofel- 



