272 



bart skulle bii gripen och ansedd som 

 mordare, sa snart nagon pa gatan motto 

 honom med den doda kroppen, voro 

 forgafves; ban maste taga den rysliga 

 bordan pa sina skullror. Men lange 

 hade ban ej burit det stela liket, forr- 

 an lian kande, att det begynte rtira 

 sig; tva styfva armar sldto sig omkring 

 bans hals, en ihalig rost harmade tup- 

 pen och borjade uppstamma en helfve- 

 tisk sang. 



Den anna Callot stod ej langre ut 

 med detta spokeri; kraftJos foil ban 

 till jorden; men likets nakna halar 

 sporrade honom sa ihardigt, att han 

 ater maste resa pa sig. 



"Heliga Jungfrul" ropade ynglingen i 

 sin fortviflan; ar jag annu icke nog 

 straffad for min flykt? Maste jag sa" 

 dyrt plikta for min lust att mala?" 



Likets qvafvande omarmning upp- 

 horde Ar du malare ? fragade det. 

 Du skulle vara malare? Bevisa det. 



Straxt var en lykta tand och i .den 

 blodiga, nakna kroppens hand, och Cal- 

 lot kande., att ett stycke kol lades ho- 

 nom i handen. 



Utan att sjelf veta, hvad han gjorde, 

 ritade han i ogonblicket en Zigenare 

 pa vaggen, som upplystes af den.lilla 

 lyktan. 



Annu var teckningen ej fullt fardig, 

 da han, som var liket, foil honom om 

 halsen! med fortjnsning, tryckte honom 

 till sitt brost, och med en rost, som ej 

 langre hade nagot dernoniskt, utropade: 

 j) Hit med er aDesammans! Det iir en 

 konstnar! En originell, ofantlig ta- 

 lang \i> 



Och alia halfuakna, till storre delen 

 rysligt utmalade gestalterna skockade 

 sig omkring honom. 



Callot var i en atilier, och de unga 

 konstnarerna hade velat drifva ett 

 gyckel, pa nagon forbigaendes bekost- 

 nad. 



Medan de beundrade Callots esqvisse, 

 omtalade denne, aterkommen fran sin 

 fSrskrackelse, belt naivt sina afventyr; 

 for detta liket aftorkade med eu stor 

 svamp fargerna, som pa bans lemmar 

 sa illusoriskt forestallt sar och blod, 

 kladde pa sig och visade gig som uug 

 och vacker karl. 



Min Tan! sade ban till Callot ; i 

 mitt ofverdad bar jag tillskyndat dig 

 sa mycken skrack och angest, att jag 

 anser mig pligtig, att genast betala min 

 skuld; derfore tillbjuder jag dig rum i 

 mitt bus, plats vid mitt bord, min kre- 

 dit och mina rad, dem man nagon gang 

 soker allt sa lange du sjelf behagar 

 Afven jag bar, likasom du, flytt fran 

 far och mor och fadern^sland, for att 

 i fullkomlig frihet egna mig at konsten : 

 afven jag skulle ha nodgats kampa med 

 dod och elande, om ej en hederlig bild- 

 huggare fran Tyrolen hade upptagit mig. 

 Jag vill bli for dig, hvad han varitfor 

 mig. Har du lika stor karlek till kon- 

 sten, som du bar talang, sa gor du dig 

 ett namn med tiden. Upp, kamrater! 

 jag anmodar er alia, att folja mig till 

 Pierre de Franqueville, och hos honom, 

 vid hans nyss fullandade staty, dricka 

 var nya .vans, Jacques Callot's skal 

 della prirna vera in till ljusan dag! 



Anekdoter. 



Aktenskapen slutas i himmeleu; so- 

 len och manen voro derstades det for- 

 sta akta parel Med manerj ar samma 

 forhallande som med hvarje annan akta 

 man, na'r han aflSgsnar sig fran sin fru 

 tager han till, men nar ban ater nfir- 

 mar sig henne, tager han af. 



Prisnppgifter- 



Charad N:r 33- 



Ej for sin qvickhet ar mitt fiirsta .kandf. 

 For&t efter dcden ar dermed bevandt, 

 Ty da det nyttigt ar, i manga fall, . . . 

 Fast ock som lefvaiide det i'yller app sitt kail 

 Har du mitt andra storkt. du lycklig ar. 

 I mangeu salubod mitt hela finnas plar. 



tita N:r 33- 



Di jag ar lagom varm, jag gagna plar, 

 Om man mig ror, jag fororsakar smart*. 

 Tag bort en bokstaf fran rnig, och jag ar 

 En broder, som ej egde broderslijerta. 



Pris: En vacker gravyr. 



LOauingar KOttaga8 till den 1& Dec. a. i. 

 Prislottniugeu eger rum d. 24 Dec. kl. 12. 



, TBYCKT HOS i. A A. BUS, IBM. 



