274 



Ni ofverraskar mig pa det hogsta! . . . 

 Det ar ju en mycket underlig historia. 

 Hvem ansvarar mig for sanningen af 

 Brussons ord! 



Miossens utsago svarade fro- 

 ken de Scuderi lifligt en visitation 

 i Cardillacs bus, min inre ofvertygelse 

 och Madelons rena oskuld! 



Kungen holl just pa att svaradaett 

 sakta buller i rummet bredvid adrog 

 sig bans uppmarksamhet; detvarLou- 

 vois bvilken tydligt sokte att gora sig 

 bemarkt. Kungen reste sig och gick 

 in till den store ministern. 



Bade fru de Maintenon och froken 

 de Scuderi ansago detta afbrott farligt, 

 ty det var nastan omojligt att for an- 

 dra gangen fa monarken i en for Brus- 

 sons sak gynnsam stamning, men ef- 

 ter nagra minuters forlopp kom han 

 ater ut, gick n&gra ganger af och an 

 p& golfvet, stahnade derefter tatt fram- 

 ior den gamla froken och sade sakta, 

 samt ntan att se pa henne: 



Jag skull e gerna vilja se er Ma- 

 del on! 



Hvilken ovanlig. hvilken oerhord 

 nad ar ej detta! utropade froken 



ack! 'det stackars barnet behofver 

 endast en vink tor att genast storta 

 till sin store konungs totter! 



Med dessa ord skyndade froken de 

 Scuderi ut och aterkom efter nagra 

 minuters forlopp med Madelon. hvilken 

 hon, beredd pa alia rnojliga fall, med- 

 tagit och latit v8nta hos en af mar- 

 kisinnans kammarfruar. 



Den unga flickan kastade sig genast 

 for kungens totter rackande honom en 

 af d'Andilly uppsatt bonskrift. Hen- 

 nes kinder glodde, ogonen glanste af 

 tarar och de roda lapparne kunde ej 

 framstamma ett enda ord. 



Kungen syntes pa det angena'maste 

 ofverraskad af Madelons underbara 

 ekonhet. Han lyfte sakta upp henne, 

 fattade hattigt hennes hand, som om 

 han velat trycka den till sina la'ppar, 

 slappte den ater. och betraktade hen- 

 ne med rorda blickar. 



Den lilla varelsen ar verkligen 

 i hog grad lik la Valliere hviskade 

 markisinnan i froken de Scuderis ora 



bans majestat frossar nu som bast 



i sina ljufva minnen! . . . Ert spel fir 

 s&ledes vunnet min froken. 



Ehuru sakta markisinnan Sn talat, 

 tycktes kungen dock ha hort hennes 

 ord. En roduad flog ofver bans eljest 

 bleka ansigte och bans blick for till 

 fru de Maintenon: derefter laste han 

 suppliken. 



Da detta var gjordt, sade han i va'n- 

 lig ton till den unga flickan : 



Att du, mitt goda barn a'r full- 

 komligt otvertygad om din alskares 

 oskuld forstar jag nog, men det kom- 

 mer an p, hvad let chambre ardente 

 menar! 



^Och med en I8tt rorelse med handen 

 afskedade monarken den hogt gratan- 

 de flickan. 



Froken de Scuderi varseblef till sin 

 stora forskrackelse att paminnelsen om 

 la Valliere andrat kungens sinne i sam- 

 ma ogonblick som markisinnan uttaiat 

 hennes namn. Var kungen radd for 

 att glomma rattvisan fur skonheten, 

 eller hade han plotsligen blifvit vackt 

 ur sina ljufva minnen och lag nu i 

 stallet for den tillbedda alskarinnan 

 den fromma klostersystern, hvilken pla- 

 gade honom med sina botofningar och 

 sin anger. 



Man kunde saledes ingeuting annat 

 gora, an lugnt afvakta kungens beslut. 



Grefve Miossens forklaring infor la 

 chambre ardente hade emellertid blif- 

 vit ka'nd och som vanligt, slog Sfven 

 folkets mening om fran den enaytter- 

 ligheten till den andra, den som de 

 forst skymfat som en gra'slig mordare 

 utropades sedan som ett olyckligt offer. 



Nu forst erinrade grannarne sig bans 

 dygdiga vandel, bans stora ka'rlek till 

 Madelon och den odmjuka tillgifvenhet 

 som han tyckts hysa for den gamle 

 guldsmeden; Ofta stannade hela ska- 

 ror af menniskor utanfor La Regnies 

 boning hogt skrikande: 



Gif oss ut Olivier Brusson, han 

 ar oskyldig!" 



Nastan hvarje natt kastades presi- 

 dentens fonster in sa att han till slut 

 maste ha sin boning omringad af sol- 

 dater. 



Flera dagar forfloto utan att froken 

 de Scuderi erfor def ringaste om Oli- 

 vier Brussons process. Kelt trost.los 



