275 



begaf hon sig till fru de Maintenon, 

 men markisinnan forsakrade henne att 

 kungea ingenting na'mnde om saken 

 och att del alls icke fdrekom radligt 

 att vidrora den infor honom.^ 



Med ett sallsamt leende fragade hon 

 derefter hur "den lillaLaVallieremadde" 

 Dessa ord bestarkte annu met froken 

 de Scuderi i heunes formodan att den 

 stolta markisinnan ugerna sag allt som 

 pa minsta satt erinrade monarken om 

 bans fordna k&rleksSfventyr. 



Genorn d'Andillys hjelp lyckades 

 dock froken de Scuderi utspionera att 

 monarken haft ett langre, hemligt sam- 

 tal med grefve Miossens, att Bontemps, 

 kungens fortrogne kammartjenare varit 

 i Conciergeriet hos Brusson och att den 

 gamle guldsmedens hus en natt blifvit 

 noga undersokt. Enligt grannarnes 

 utsago hade Olivier varit narvarande 

 vid visitationen ty de hade tyckt sig 

 bora hans rost. 



Sa mycket var saledes sa'kert att 

 kungen lat undersoka sakens ratta sam- 

 manhang, endast att det drug sa lange 

 ut pa tiden innan den afgjordes var 

 obegripligt. Var La Regnie orsaken 

 dertill? Hade han sa svart att lemna 

 sitt rof ifran sig? 



Nara en manad hade forflutit pa detta 

 satt da andtligen en dag kungen lat 

 saga froken de Scuderi att han onska- 

 de se henne hos markisinnan. 



Den gamla damens hjerta bd'rjade 

 att sla haftigt, hon forstod att Brus- 

 sons sak nu skulle afgoras. Hon sade 

 at Madelon att bedja en varm b5n till 

 den heliga jungfrun och for till slottet. 



Men det var som om kungen belt 

 och ballet glomt hela affaren, ty icke 

 med ett enda ord hantydde han derpa 

 i sina samtal med markisinnan och 

 den. gamla froken. 



Andtligen syntes Bontemps. han ta- 

 lade nagra ord med monarken, men 

 sa sakta att de begge damerna ingen- 

 ting horde. Fro ken de Scuderi bafvade. 



Kungen reste sig, gick emot Brus- 

 sons vordnadsyarda beskyddarinna och 

 sade med stralande ogon: 



Jag gratulerar er, min froken, 



Olivier Brusson, er skyddsling ar fri! 



Froken de Scuderi stortade, utan att 



kunna sa'ga ett ord, hogt gratande till 



monarkens fitter. 



Stig upp, min froken, en sa skick- 

 lig advokat knafaller icke, eudast er 

 lysande va'ltalighet bar Brusson att 

 tacka for sin frihet. 



Froken de Scuderi fann nu andtligen 

 ord for att kunna tacka den hogsinna- 

 de kungen. men Ludvig den XIV af- 

 brot henne sagande att hon sjelf hem- 

 ma vantades af annu mera glodande 

 tacksagelser, ty sakert omfamnade re- 

 dan den lycklige Olivier sin Madelon. 

 - Bontemps tillade monarken 

 ger er i mitt namn tusen louisdorer 

 tor den lillas rakning, som hennes hem- 

 gift. Ma hon gifta sig med sin Brus- 

 son, som visst icke fortjenar en sadan 

 lycka! Men begge skola lemna Paris, 

 detta ar min vilja! 



Da froken de Scuderi kom hem skyn- 

 dade Martiniere och Baptiste hogtjub- 

 lande emot henne: 



Han ar bar! . . . Han ar fri! . . . 

 ack! de sota unga menniskorna! 



Ett ogonblick derefter stortade det 



unga paret till froken de Scuderis fotter. 



- Ack! jag visste nog jag att ni 



skulle radda honom at rnig! utro- 



pade Madelon. 



Ja, min tro pa er var orubblig 

 stammade Olivier och begge ofver- 

 holjde den vOrdnadsvarda damens han- 

 der med kyssar och tarar. 



Efter nagra dagars forlopp blefvo 

 de .yigda. 



Afven om det icke varit kungens 

 vilja, hade Brusson ej velat stanna i 

 Paris, der allt erinrade honom om Car- 

 dillacs blodsgerningar, utan straxt efter 

 brolloppet flyttade han, atfoljd af fro- 

 ken de Scuderis valsignelser, med sin 

 unga hustru till Gent. Rikt utrustad 

 genom Madelons hemgift och begafvad 

 med en ovanlig skicklighet i sitt yrke 

 och en omutlig redlighet lefde han hS,r 

 ett sorgfritt och lyckligt lif. For ho- 

 nom blefvo alia de forhoppningar upp- 

 fyllda som svikit fadren anda till den- 

 nes dod. 



Ett ar efter Brussons afresa forkun- 

 nade en af erkebiskopen i Paris. Harloj 

 de Chauvalon och parlaments-advoka- 

 ten d'Andilly undertecknad kungorelse, 

 att en angerfull syndare under bigtens 

 insegel ofverlemnat en stor rofvad skatt, 

 bestaende af juveler och andra smycken, 



