295 



villkor; men manga forenade olyckor 

 ha bragt mig i den storsta nod. Ett 

 obeflackadt namn a'r det enda, jag ager 

 qvar, och den omslandigheten bar jag 

 att tacka for min nuvarande lilla tjenst. 

 Jag bar ej haft den mer an en vecka; 

 och utan er hjelp hade den gatt for- 

 lorad. Ni ha aterskankt mig at mina 

 barn: ty aldrig hade jag ofverlefvat 

 det elande. hvari jag skulle ha forsatt 

 dem. Gud belone er. Han allena kan 

 det!" Medan ban sade detta, kande 

 han i sina fickor och lerade tillhopa 

 nagra frank. "Delta ar allt hvad jag 

 ager; det a'r litet; men sag mig, hvar 

 ni bo, och i morgon . . . 



Ingen styfver!" utropade dykar- 

 ne med en mun. En af dem tillade: 

 Vanta ett ogonblick, jag vill tala nag- 

 ra ord med mina kamrater." De gin- 

 go at sidan. och straxt derefter fortfor 

 dykaren: Vi aro alia af samma tanke. 

 Vi ha visserligen gjort er en tjenst: 

 men ni a'r ocksa orsaken till var lycka: 

 derfore mdste vi dela med er brad 

 som Gud skickat oss genom er. Vi 

 vilja dela det funna guldet i 4 lika 

 delar." Bararen gjorde invandningar; 

 men han blef ofvi-rroslad af de kring- 

 staendes bifallsrop. Guldet blef da 

 uppraknadt och bSraren, i trots af sin 

 motstrafvighet, nodsakad att taga sin 

 fjerdepart. Derpa gingo dykarrie sina 

 farde; men bararen drojde Snnu nagot, 

 och som jag hade god tid, drojde ock- 

 sa jag. Hau vande sig nu till den lilla 

 vackra flickan, tackade henne med ta- 

 rar i ogonen, mottog, som ett minne 

 af henne, sex fiol-buketter for sin hu- 

 stru och sina fern barn, tryckte henne 

 nagot i handen, och gick, utan att af- 

 bida hennes tacksagelse. Flickan sag 

 efter honom med ogon stralande af 

 gladje. Hvad begar du for resten af 

 blommorna?" fragade jag. Gif 

 mig hvad ni behagar svarade hon 

 i ogonblicket ty den gode mannens 

 pengar branna mig i handerna, intill 

 cless jag lemnat dem at min mor." La'- 

 saren kan forsta, att handeln snart blef 

 afslutad, och flickans pung en smula 

 tyngre, emedan jag ocksa ville gora 

 nagot for at! vederga'lla en rask. en 

 god handling. Hon skyridade sig hem 

 med sin lilla skatt, och jag gick hem 



till mig, men icke utan foresats, att 

 emellanat besOka flickan med blom- 

 morna pa Pont neuf. 



Humoristiskt AHehaiida. 



21. 

 Veu helige Gregorius af Caracci. 



Da fransyska armen hiill sitttriumf- 

 tag genom Italien, sokte nagct hvar 

 gora sig af med sina dyrbarheter, sa 

 att de skonaste konstverk af alia slag 

 utbjodos till ett pris, j>a intet salt mot- 

 svarade deras ratta varde. Rom blef 

 sa utblottadt pd allt skijnt och kost- 

 bart, att pafven lat kungora ett for bud 

 mot utforsel af konstsaker, hvilken 

 blott fick aga rum efter foregangen 

 profning af en sarskilt kommitte, som 

 hade befallning, att halla tillbaka hvar- 

 je arbete, hvars utslappandekunde an- 

 ses som en forlust for staden. Vid 

 denna period utbjods i Rom den heli- 

 ge Gregorius af Caracci till salu at lord 

 Northwick, likvSl i all tysthet; ty hade 

 den la'rda kommitten fatt vela det, sa 

 hade taflan mycket sakert blifvit qvar- 

 hallen. Hvad var att gora? Lorden 

 ville for allt i verlden ej lata detyp- 

 perliga konstverket ga sig ur hander- 

 na - - slutligen kom ban pa, en god 

 ide. Han skickade efter en gammal 

 dalig artist, och bad honom mala, i 

 vattenfarg, en kopia af Guide's Micha- 

 el, ofvanpa Gregorius. Detta skedde. 

 Da taflan var fardig till inpackning. 

 lat lorden bedja en lard kardinal, le- 

 damot i den goda smakens kommitt6, 

 att taga taflan i ogonsigte. Denne kom, 

 skrattade icke litet at Engelsmannens 

 smak, och lat undfalla sig det yttran- 

 de, att stycket ej var vardt transport- 

 kostnaden; men lorden var belt for- 

 tjust deri, oeh det afgick. D& taflan 

 kom till England, lat agaren kalla till- 

 sammans flere den tidens storsta. ka'n- 

 nare, att ofvervara oppnandet af ladan, 

 som inneslot det underbara arbetet. 

 Med forvaning sago de den usla kopi- 

 an af erke-engeln Michael upptagas, 

 och ingcnting annat; forst sago de pa 

 taflan, derefte" pa hvarandra, och sist 

 pa lorden. Sedan denne en god stund 

 njutit af sina gasters forvaniug, eade 



