383 



derfore ban annu i siu valmakt latit 

 uppsafta en testamentsordning, der bans 

 soner och deras efterkommande skulle 

 sig efterratta, forhoppades, att den- 

 samma hade godt skSl med sig, och 

 begarde fordenskull Standernas stad- 

 fastelse dera. Sedan de, efter upplas- 

 ningen deraf, densamma gillat och be- 

 svurH, s<od Konungen upp, taekade 

 Standerna, att de gjort bonom till en 

 stamf'ader for Sveriges konungahus, 

 formanade dem med allvarliga ord till 

 lydnad ocb horsamhet for sina arfher- 

 rar. till samja och endragt mellan sig, 

 anbtfallte dtm i Guds skydd och nad, 

 utstrackte valsignaride sina bander, och 

 tog sa. afsked af sitt folk. Det var 

 sista gangen de sago och horde denna 

 valtalande Konung, bvilken de sa of(a 

 hort tala till dem under bans valmakts 

 dagar, och honon: sa gerna hort, att 

 da vid riksmitten bans embetsman skulle 

 foredraga arendena. ropade allmogen 

 mtrandels och begarde, att fa bora 

 Konungen sjelf: ban gerna afven efter- 

 kom devas begaran, ty bans tal, sp'ger 

 den samfida antecknaren, flot sa lalt- 

 ligen af, att ingen modaspordes. Han 

 lat nu fran rikssalen leda sig af sina 

 soner, och med t-arfulla ogon foljde 

 honom alias bliokar. sa la'nge de ho- 

 nom kunde se. 



Vi kanna vim dodenn, yttrade Ko- 

 nungen nagra manader fore sin hadan- 

 gang till Sten Eriksson Leji^nbufvud 

 och sin sekreterare Olof Larsson, "hu- 

 ru vill nu Sverigts like ga? Vare so- 

 ner aro fast unge och kanna intet verl- 

 den. Vi hafve annu om riksenssakev 

 u&goi obestyrdt: der Gud ta'ckes unna 

 oss lifsf'rist nagon lid, skulle detkom- 

 nm Sveriges rike mycket till godo ; 

 eljest vill ett nytt regemente falla eder 

 Svenske vanskeligt. om vi sa hastigt 

 aflida skulle; forty denna svinda verlds 

 lagenhet kunnen J fast litet forsta. J 

 fa val vetat i fiamtiden; Gud gifve, 

 att J Svenske hade lafit ga eder vara 

 trogna rad och formaningar mera till 

 bjertat." Han hade med bekymmer 

 sport, huru i fremmande land sig alltid 

 upphafva manga sekter, ocb fruktade, 

 att nagra sddana, tillfifventyrs kunde 

 btgifva sig bit in i riket oob astad- 

 komma nagot obesfSnd; ty Sverfgrs 



mfin, sade ban, naro mer snare all 

 samtycka. an att ulrona, bvad sannt 

 och nyttigt ar. Han foimante stadse 

 sina barn, att sta fasta i tron och i 

 karleken inbordes, ty jag fruktar", til- 

 lade ban, "intet mer an tu stycken, 

 nemligen om tron till Gud genom bans 

 heliga evangelium och karleken inbor- 

 des mellan eder varder forspild." 



Den 14 August!, samma dag Erik 

 tog afsked af sin fader for att^i egen 

 person begifva sig ofver till England, 

 nedlades Konung Gustaf pa sotsangen. 

 Sjukdomen borjades, likasom under 

 Konungens vistelse pa Juleta, med en 

 brannande hetta och skalfva, men iik- 

 tes sedan med en haft'g magvark eller 

 den sjukdomen ndiarhea", sager bans 

 bigtfader. De trenne forsta. veckorna 

 af sin sjukdom talade Konungen annu 

 ofta, stundom med mycken slyrka sa i 

 verldsliga som andliga saker: till sin- 

 net ater var ban mycket ombytlig. an 

 mild och vek anda till tarar, an ater 

 stra'ng och bard i sitt tal, serdeles i 

 formaningarne till sina barn. Da na- 

 gon sporde bonom lill, om ban ville 

 bafva nagot, svarade ban: nja, jag vill 

 hatva. det du mig icke gifva kan, him- 

 melriket.n Ofver deras bemodanden, 

 som ville ftirlanga bans lif, skamtade 

 ban med sadana ord, att de narvaran- 

 de hade svart att halla sig fran loje. 

 Vid ett tillfalle, da ban tog den heliga 

 nattvarden, gaf Slen Eriksson Lejon- 

 hufvud en vink till bigtfadern, att ban 

 skulle tal a for de fattiga fangar, eom 

 i fangelset lago. Han gjorde det med 

 knafall, och Drottningen med alia de 

 narvarande knafollo. Da sade Konun- 

 gen hasteligen: bedjen J for alia, for 

 uppenbarliga mordare och forradare, 

 och namnde nagra af dem vid namn. 

 Nej, "svarade de, endast for dem, som 

 till akters aro pa rakenskapen. Hvil- 

 ka, som i bans skuld komna voro, 

 utlat sig da Konungen, dem ville ban 

 gerna fcirlata, atergaf sa de i fangelset 

 insatte fogdar friheten och loste dem 

 fran deras gald, 15.000 m. ort. Den 

 23 September, da ban borjade bardt 

 antastas, kallade ban sin bigtfader till 

 sig, tog ater Herrans Naftvard, gjorde 

 sin trosbekanntlse. sade sig gerna vilja 

 f"r;afa a!!a dpm n, 1 ' j^Hr-n, som nngot 



