884 



mot honom brutit, bad Sten Eriksson 

 Lejonhufvud forkunna det, och bad, 

 att alia matte tillbaka forlata, hvad 

 ban dem emot brutit hade. De sista 

 dagarne af sin lefnad lag Konungen 

 for det mesta tyst som i en dvala. 

 Hans gemal Katarina lemnade icke un- 

 der hela tiden af bans sjukdom hvar- 

 ken natt eller dag bans sang, ehuru 

 andra fruar ocb herrar afloste hvaran- 

 dra; alia forundrade sig ofver hennes 

 styrka. huru hon sa kunde utharda, 

 och man borjade afven frukta for hen- 

 ne. Det enda tecken till lif bos den 

 nu ytterst svage Konungen rojde sig 

 deri, att man sag honom stundom lyfta 

 handerna sasom till bon. Hans bigt- 

 fader ville i sista stunderna med troste- 

 grunderna latta for honom ofvergangen 

 till det eviga lifvet. "Det 8r forgSf- 

 ves", sade Sten Eriksson Lejonhufvud 

 till honom, allt hvad J ropen, ty Her- 

 ren borer ej mer.n Da lutade sig pre- 

 sten ner till den doendes hufvud med 

 de orden: Tron J pa Jesum Christum 

 och borer min rost, sa gifven oss na- 

 got tecken dertill." Till alias forun- 

 dran svarade Konungen ett hogt "Ja." 

 Det var bans sista andedrag klockan 8 

 pa morgonen S:t Mikaels dag Sonda- 

 gen den 29 September ar 1560. 



Den 21 December nedsSnktes Ko- 

 nung Gustafs stoft, jemte bans tvenne 

 forut aflidna gemalers, i den af honom 

 sjelf uteedda graf i Upsala Domkyrka, 

 der man ser bans grift-chor genom bans 

 efterkommandes. serdeles genom vara 

 dagars vardnad och forsorg tillredt pS, 

 ett salt, sasom det hofves det ododli- 

 ga minnet af en Konung, bvilken som 

 ban verkat och lefvat for sitt lands 

 och sitt folks val. 



Anekdoter. 



Loppans och hennes anforvandters 

 vpprinnelse. Ewlia bera'tlar i sin re- 

 sebeskri fning foljande sagen, bvilken 

 bibehallet sig innm en sekt bland Kur- 

 derda. som dd bodde vid fotenafber- 

 get Sindshar: "Da Noaks ark stott pa 

 ea klippa, icke langt 



och blifvit lack, och Noak nsistan fOr- 

 tviflade om rgddning, kom ormen och 

 forsakrade om bjelp i noden, om ban 

 ville tillata honom, att efter syndaflo- 

 den fa nfira sig af menniskans blod. 

 Noak lofvade honom det, cch ormen 

 lade sig i ISckan och tillsfoppade den 

 med sin kropp. Sedan arken salunda 

 blifvit raddad, och alia dess invanare 

 begifvit sig ut pa det torra, paminte 

 ormen om uppfyllandet af det honom 

 gifna och med en pant beseglade lof- 

 tet; men pa Gabriels inradan kastade 

 Noak panten i elden, och spriddeaskan 

 i luften, da deraf uppkommo loppor, 

 flugor, vSgg-ohyra och alia dylika 

 otScka| insekter, som lefva af menni- 

 skoblod. 



I Georgien i Nordamerika finner man 

 pa en af Athens brj-ggor ett plakat 

 anslaget med foljande varning: nDen 

 som kor ofver denna brygga ofverda- 

 digt, skall, om ban ar en l)vit man, 

 betala fern Dollars, men ar ban en ne- 

 ger, sa skall ban erhalla fern och tju- 

 go piskslag. Halften af slraffet till- 

 fader angifvaren-." 



Prisuppgifter 



Cfaarad N:o 47> 



Svart mantel jn mitt ftirsta har 

 Och tnnga, svarta vingar, 

 Men ar dock alskadt af en hvar, 

 Ty frid och ro det bringar. 

 Mitt andra, ett imperativ, 

 Har stundom godt i perspektiv, 

 Och stundom ondt, dessviirre. 

 En egenskap mitt tredje ar, 

 Som man hos raangon sakna plar, 

 Hos storrp, som hos smarre. 

 Mitt hela i sangkammarn star 

 Och icke just parera far. 

 Ty mycket det ju go'mmer, 

 Hvarom man ieke dronamer. 



Rebus. 



Unnnnnnnnneee 



Pris: 



En vacker gravyr. 



LOsningar emottagas till den 15 Januari 1861. 

 Prislottningen eger rum d. 25 Jan. 1861. 



STOCKHOLM, TEYCKT HOS J. & A. BUS, I860. 



