42. 



NYTT 



1860. 



LORDAW1AGASI1 



Utkommer minst 4 ginger i manaden. Prenumerationspris f6r hel urgaiigtn 3 R:dr R:mt 



eller 25 Ore i mauaden. 



Den tokiga flickaii pft Solan te. 



Forts, fr. foreg. nuramer. 



En manad hade forflutit efter detta 

 rysliga brotts forofvande; Damianos van- 

 ner talade trostande ord at hans bror, 

 som tycktes tacksamt upptaga dem. 

 Men da Darnianos lik med krossad huf- 

 vudskal uppkastades pa stranden, begyn- 

 te obyggliga rykten kringlopa. Man 

 hviskade at hvarandra, att Antonio om 

 forloppet visste mera, an ban ville be- 

 ratta: man borjade utlagga hans osam- 

 manhangande tal, for att deraf harata 

 bevis for den allmanna misstanken. 

 Man undvek honom, och han sokte ej 

 heller sina Jandsmans sallskap. For- 

 skrackt eller Jedsen o'fver detta hemska 

 rykte, forsvann Antonio, och man trod- 

 de sig veta, att han begifvit sig till 

 Lipari, den betydligaste af de Eoliska 

 oarne. 



Snart omtalades ej vidare denna han- 

 delse a afliigsnare orter, men sa mycket 

 mera i trakten af Termini. Hvarje af- 

 ton i skymningen sag man en ung flic- 

 ka med utslaget har, barfotad och tyst 

 oppklattra pa berget Alfano, och blicka 

 utat hafvet, liksom vantande en bat, 

 hvarefter lion ater gick ned och ropa- 

 de pa den odsliga stranden: "Damiano! 

 Damiano! kom hit!" 



Da hon nalkades, undanflydde bar- 

 nen, som lekte vid stranden; ty de 

 fruktade, att den vansinniga flickan 

 skulle kasta dem i sjon. Sedan den 

 dagen hon forlorade sin fastman, bade 

 Michelina ej kunnat arbeta forsittop- 

 pehalle; hennes mor dog af sorg, hen- 

 nes syster fordes till ett hospital i Paler- 

 mo, och lion sjelf lefde na blott af 

 allmosor. 



Upphofsmannen till alia dessa olyc- 

 kor, brodermordaren Antonio, hade an- 

 sett radligast, att lata nagon tid for- 

 flyta, innan han vidare fullfoljde sitt 

 brottsliga uppsat. Da och da infann 

 han sig i Solante, hvarest ingen kande 

 houom, for att inhamta underrattelser 

 om Michelina. En dag foljde han hen- 

 ne pa kusten och var asyna vittne till 

 det sonderslitande upptrade, som vi 

 nyss skildrat. 



Denna upptackt syntes honom sar- 

 deles gynnande for hans afsigter. Han 

 for saledes en dag fran Lipari, och af- 

 passade farden sa, att han i skymnin- 

 gen hann till kusten af Solante. Sa- 

 som redan ar namdt, var han mycket 

 lik sin b'ror, men for att gora denna 

 likhet annu mera skenbar, nyttjade 

 han dess klader, och for att annu sak- 

 rare forvissa sig om framgangen afsitt 

 foretag, tog han endast med sig en gos- 

 se fran Lipari, om hvars trohet och 

 tystlatenhet han sokt forsakra sig genom 

 frikostiga penningegafvor. Hans afsigt 

 var, att bortfora Michelina till en af 

 Eoliska arkipelagens obebodda oar. Da 

 han kommit helt nara kusten, hvilade 

 han pa arorna, for att afbida morkrets 

 infallande. 



Damiano! hor hitl" ropade kort der- 

 efter den vansinniga flickan. 



"Michelina In svarade den fdnnente 

 Damiano och rodde fram till stran- 

 den. "Michelina! jag ar har, hvad vill 

 du mig? 



Djup tystnad foljde pa detta korta 

 saratal. Flickan hade blifvit sa beta- 

 gen af gladje eller ofverraskning. att 

 hon fallit pa kna, kyssande det rad- 

 band, hon fatt af Damiano: derefter 

 8t"<; hon upp och utbrasf, liksom fore- 

 bnxende: ^Damiano, hvarfore bar du 



