332 



drofvelse sa'ger jag det om sonen till 

 din moder, som var en from qvinna, 

 Gud vare henncs sjal nadig! du ar 

 icke stort battre, an en kattare. 



Han sade delta orb a'nnu mycket 

 mem, och bnllrade och skrek sa, att 

 Jerry var rait glad da han hade prest- 

 huset bakom sig; men ir>elankolisk sag 

 han ut; ty han a! skade Ilickan for myc- 

 ket att kunna begripa, hvarfore Marys 

 na'ra slagtskap med bans moster skulle 

 vara ett hinder for hans aktenskap 

 med Mary. 



Under det han nu, tryckt af sina be- 

 kymmer, vandrade framat vagen, kom 

 hviskaren ridande. 



Hvad gar det at dig? fragade 

 honom denne. Du hanger ju hufvu- 

 det, lik en oxe, som mistat hornen. 



Jerry berattade bonom sitt samtal 

 med pastorn. 



Jag onskade bara, min goda Te- 

 renz, att du hade lika mycken makt 

 ofver kinkiga prester, som ofver mot- 

 spa'ostiga ha' star; da skulle du kunna 

 hviska den gamla Del any nagonting i 

 b'rat. att han kom till fb'rnuft. 



Kanhanda later det sig gora 

 svarade hviskaren. 



Tjiigu pund ville jag med gladje 

 uppoffra, om ... 



Tjugu pund! Ar det ditt allvare? 



Mitt fulla allvare. 



Godt, du skall fa din viljafram: 

 men, min gosse, tro mig, det kan kom- 

 ma en dag. da du gerna ville betala 

 fyratio pund, om ditt akfenskap vore 

 ogjordt. Emedlertid bar jag ingalunda 

 drifvit gaek med dig. Gif mig nu. tju- 

 gu pund, och ar icke Mary Mulcahy 

 inom veckans slut din hustru, sa vill 

 jag aldrig mer satta min fot i en stig- 

 bogel. 



Jerry Ryan trodde knappt halften 

 af hvad hviskaren lofvade, men be- 

 talte honom likval hans tjugu pund; 

 hvarvid han dock la't honom svara pa 

 messboken, att redligen aterbetala sum- 

 man, i fall saken ej kunde ga i full- 

 bordan. 



Hviskaren red sin va'g frani, men gick 

 ej straxt upp till den gamle Delany, 

 utan vantade till eftermiddagen, da hans 

 hogvordighet plagade sitta vid ett va'l- 

 uigt punschglas. Sa tids pa dagen ar 



menniskans hjerta sSrdeles mildt och 

 va'lvilligt, som Terenz af egen erfaren- 

 het va'l visste. 



Jag gissar, min goda van Terenz 

 att ni kommer hit i anledning af det 

 der bruna stoet. Jag gissar afven. att 

 ni icke nekar taga ett glas punsch. 



^Jag tar tva, om ers hogvordig- 

 het sa befaller. 



Vanskapligen satte de sig bred vid 

 hvarandra, och samtalade forst om den 

 starka hettan, sedaa om potatisva'x- 

 ten, vidare om whisky-priserna, squire 

 Johnsons sista jagt, katolska emanci- 

 pationen, nya vagen ofver bergen. med 

 ett ord, om allt. Slutligen, eftersom 

 pastorn var vid ett sa'llsynt godt hu- 

 mor, drog hviskaren, sa varsamt som 

 mojligt, fram med Jerry Ryans ange- 

 lagenhet. 



Tala aldrig- ett ord om den hi- 



storien, min kara Terenz O'Sullivan 



infoll doktorn. -- Drick, drick ni bara. 

 Det kan icke ga for sig omojligen! 

 De aro for na'ra slagtingar; det strider 

 rakt emot kyrkosladgarne. 



Och han citerade den helige Augu- 

 stinus och Thomas af Aquino, Sarda- 

 napalus, Nebuchadnezar och andra kyr- 

 kofader, dem han alia kande pa sina 

 fern fingrar: ty han hade absolverat 

 sina studier pa det beromda universite- 

 tet i Salamanca, der han ar 81 var blef- 

 ven promoverad doktor i jus canonicum. 



Hviskaren afbidade taligt slutet af 

 doktorns langa tal, och yttrade sedan: 



Det ar anda en herrlig sak, herr 

 doktor, att vara en sa lard man, som 

 ni! Huru all denna ofantliga lardom 

 kan fa rum i ert hufvud, det ar mig 

 likval obegripligt. 



Doktorn myste pa munneri. 



Men fortfor Terenz bland 

 alia dessa helige man var visst anda 

 ingen enda, som skulle ha vagrat att 

 hora goda skal; och om det blefvemig 

 forunnadt, att fa hviska ers hogvordig- 

 het nagra fa ord i orat. sa torde sa- 

 ken kunna fa en annan farg. 



Hviska mig i 6rat ? karl? Tar ni 

 mig for en hast? 



Bed Gud bevara mig, att jag 

 skulle la ers hogvordighet for ett oska- 

 ligt djur! Men tillat mig, bara forro- 

 lighets skull, att fa gora ett litet forsok. 



