335 



mer, isynnerhfl di man har att gor ind 

 ett s.idant hrushufvud. 



Hertig. Var obekymrad, min gada tanl! 

 Ni m.'isie al inse, att da jag, f5r all und- 

 g& v'Sra unga och cleganla hofmans tragna 

 anbud, beslot mig till att efter tva ars 

 enkestand; taga till ';ikt;i en man af mogen 

 alder, Grefven af Santa Cruz, Gcneralissi- 

 mus och vflr unge konungs hofmastare, bor 

 jag val ej gifva cfter for en lojtnanl, livil- 

 kens natnn jag knappt kanner. 



Donna Cab. Del gifve Gutl! Hvd som 

 isynncrhel lugnar mig, ar alt Grefven af 

 Santa Cruz vantas hem i dag . . . Nagonting 

 faller mig in! Den der unga menniskan up- 

 pc pa muren, eller djefvuleii som skramde 

 mig, del var kanske herr Idjtnanten! 



Herlig. Del ar mojligt. 



Donna Cab. Gud bcvarc oss vSl ! Jag 

 vill slraxt lata gcnomsoka hamnen oeh hela 

 slottet; jag skall lata draga upp vindbryg- 

 gan och gifva hefallning om an man sailer 

 vakt for alia dorrar. Jag blir ej lugn forr- 

 3n jag ar saker pS alt dcnna drisliga lojt- 

 nanl hvarkcn kan ni'inna sig mig eller 

 dig. (lion g5r fort ut gcnom bakgruii- 

 deu). 



Kjerde Scenen. 

 Herliginnan ensam. 



Berlig. Slackars, goda tanl! lloa skullc 

 vela att ban 5r dcrinne! . . . Aba, min bcrr 

 lojtnant! I trots af mitt kraftiga salt att 

 ga till vaga, i -trots af min afresa ifran Ma- 

 drid, fort far ni anda alt fdrfolja mig. Alt 

 . jag bcstandigt boll mig pi ell vissl afsland, 

 ty edra ouppborliga' forfSljelser och smSg- 

 lancle ogonkasl bade visal mig Edra tankar 

 del var ickc nog for cr. Jag maste 

 formligt laga till Hygten, men nu forslar 

 ej heller del. Ni smygcr er in. pS ett 

 illistigt salt, i min cnsliga tillflyklsort, och 

 tror, att blott ni kan erbtilla ell samtal 

 med mig, skall jag besegras af eder valla-- 

 ligbet och spclel vore vunnct. Valan, det 

 samlal Ni aslundar skall ni fa 1 , och det p5 

 ogoriblicket. -- Det Sr det klokastc jag 

 kan t^ora, del ar ocksa del riillasle. Jag 

 biir ickc lala den unge mannen ofvetlcmna 

 sig at eit sjeirbedriigeri, som kanske kunde 

 gora honom olycklig. Ulan ivifvel :ir bans 

 bufvud uti ett bellinkligare lillstand 5n bans 

 hjeita. Jag skall forsoka bota bonom; det 

 ar sakrare 3n alia de foi>kansningnr, som 

 min tant lager sin lillflykt till. Intel upp- 



, inlet bailer vill jag .gflra, men gif- 

 va bonom ell klart och tydligt afsked i all- 

 deles olveiydiga uttrjck. (Hon oppnar ddr- 

 ren till sidorummet och talar i/iai). Vill ni 



ma sa god och komma ut? 



Pemte Scenen. 

 Herlig. Ruy Gomez. 



Gomez. Vagar jag val tro min lycka. 

 Sennora! Ni vissle alt jag var bar, och i 

 sliillet for all jaga bort mig, kallar ni mig 

 till Eder? 



Hertig. Ja, och jag vill till och med 

 bedja eder taga plats. (Hon sailer sig). 



Gomez (i det ban lager en stol och sat- 

 ler sig) Det ar vida mera Sn jag hade 

 vantat! 



Herlig. Till.1t mig, all for det fdrsU 

 fr3ga, hum ni heler, min berre? 



Gomez. Iluy Gomez, Ers boghet! Jag 

 ar lojtnaiit . . . 



Herlig. Vid regemenlet Castilien; jag 

 vet det. 



Gomez. Ni vet dell 



Hertig. Valan da, Don Ruy Gomez! jag 

 har llinge doskat alt fa tala med eder. 



Gomez. Oh, hvilken lycka for mig! 



Herlig. Men denna lycka skall vara af 

 koft vjraklighet. 



Gomez. Skullc den blott racka en mi- 

 nut, En sadan minut vore mera vard 

 an clt belt langt ar. 



Herlig. Till saken. Ni filskar mig, 

 icke Nannt? 



Gomez. Obeskriftigt! 



Herlig. Jag vill icke bestrida det, ty 

 ni sjelf bor vela den saken bast. Hvad 

 som fon-kommcr mig vida mer iorvanande, 

 ar eder sfikra ofverlygel.se om, att viana 

 min genkarlek. 



Gomes. Sennoral 



Hcrig. Del ar eder tanke, edra egna 

 ord. Ni scr alt jag a"r val underrattad. 



Gomez. NA val, jag behofver ej heller 

 forneka del, ty hvem har val nagonsin al- 

 skat. ulan alt boppas? 



Herlig. (afsides) Han forlorar icke sio 

 fattning. 



Gomez. Nadigasle berliginna! Nar jag 

 tager i belraktande. alt ni for elt halft ar 

 sedan icke vissle att i Madrid, i naiheten 

 af edert palats, bodde en ung man, hvars 

 enda lanke, enda Snskan, enda mal i den- 

 na verlden var alt bora sig lilltalas ;'f cilcr 

 ?l?.mma, varc siij med likgilUche*; ell, r mod 



