340 



Det ar bra roligt! Men det a"r sannt, jog 

 skull val icke resa som ett dumhufvud utan 

 att hafva nytta af min resa. (Tager upp 

 en bok ur tickan och skrifver i den.) F6r- 

 sla anniarkningen: resor gifva god, utniarkt 

 god Yippelit" . . . Ja, hvad var det egent- 

 ligen?... Ah, nu bar jag det! Andra an- 

 markningen: (skrifver) att gifva en konung 

 en hofmlistare, strider emot sunda fornuf- 

 tet, ty en konung ar jusl den som aldrig 1 

 later miistra sig. 



Trettondc Scenen. 

 Konungen. Hertiginnan. 



Herlig. (utan att se konungen). Nu ar 

 da Hndtligen grefven, min kiira brudgum, 

 bosatt hiir pa sloltet, sa att herr lojtnan- 

 len kommer for sent for att hindra mitt 

 giftcrmal. 



Konung. (afsides) Elt frunlimmer! For- 

 modligen slollets herrskarinna? 



Herlig. (afsides). En ung man? For- 

 modligen en af grefvens pager? 



Konung. (narmande sig hertig.) Min na- 

 diga Sennora! 



Herlig. Hvad scr jag! Konungen! 

 Konung. Hertiginnan af Ascoli! (afsi- 

 des) Det ar min hofmftslares brud. Jag 

 onskar alt den onde toge Inigo, som fort 

 inig hit. 



Hertig, Hvilken ara for mig. Sire, och 

 bvilken gliiilje for ecler hofmastare! 



Konung. Min hofmastare? Ar ban d5 

 bar? 



Herlig. Han kom just nyss. 

 Konung, (afsides) Det var scrdeles oliig- 

 ligt. 



Hertig. Jag vill slraxt lata honom 

 vela . . . 



Konung. Ack ncj ! Lat honom ingenling 

 vela. Jag siitter mycket viirde p3 att vara 

 hiir incognito; jag" ville ofverraska honom 

 vid bans trolofning. 

 Hcrliy. Saa. 



Konung. Yppa derfore icke. min hem- 

 lighet. 



Herlig. Det iir vii] 6fverfl(")digt att fra- 

 ga orn bennes ma.jesf.at, enkedrollningen, 

 tillatit . . . 



Konung. Ja, det ar ofverflodigt. Det 

 faller af sig sjelf all min moder . . . Men 

 del blir for vidlyfligt att forklara. (a(sidps) 

 Jag maste nodviindigt blifva af mod henne. 

 (liogi) Skulle n i vilja gora mig eh sann 

 tjenst, s1 ar nu riilta slunden dertill? 



Herlig. Sire, Ni behofver blolt befalla. 



Konung. Skaffa mig nagot alt ata. 



Herlig. Pa ogonblick^t; jag skall sjelf 

 draga forsorg derom, (afsides i det hon 

 gar) och med detsatnma gifva grefven en 

 vink, ty bans majestals nurvaro syries mig 

 nagol misstankt. (gar in i sidorummet.) 



Konung. (allena) Sa der ja ! Nu masle 

 man lagga benen p5 ryggen. 



Fjortonde Scenen. 

 Konungen. Inigo. 



Inigo. Ack, Sire! Hvad bar jag gjort ! 

 Vet ni val hvarlhan jag fort ~er? 



Konung. Jag vet del: och da du varit 

 so oskicklig alt fora mig in i hvalfiskens 

 buk, sa bar dig nu sa skickligl at att du 

 kan fora mig dcrifran. 



Inigo. Hvad skall jag gora? 



Konung. Fort ned i stallet och lat i all 

 hast sadla ett par b'astar. Vi maste bort 

 ofver stockar och stenar, for att finna ett 

 nattqvarler, hvarest det icke regnar hof- 

 mastare ifran bimmelen. 



Inigo. Ja, del iir visserligen bra, men. . . 



Konung. Men for fan, sS skynda dig 

 da! (sloter honom i ryggen). 



Inigo. Jag gar, jag gfir. (afsides) Var 

 lierre forbarme sig ofver oss ! (gar ut ige- 

 nom bakgrunden). 



Femtonde Scenen. 

 Kouungen ensam. 



Konung. Om hertiginnan icke tror mig, 

 om hon bcraltar for min hofmastare att 

 jag ar bar? Det skulle just vara en treflig 

 bisloria!... Jag ar bra dum, somslfirhar 

 och vantar pa Jnigo. Det ;ir vida biillre 

 a'.t jag skyndar mig ned i stallet for alt 

 bjelpa honom all sndla bastarnc. (Han sprin- 

 -ger till do'rren i bakgrunden och oppnar 

 den. En skyltvakt star utanfor och strin- 

 ger vagen) 



Vakfcn (utanfor) Har slipper ingen ul ! 

 Konung. (afsi.les) Tiinkte jng dot' icke? 

 Hon bar forradt mig: jag ar langen i delta 

 rum. (till vakten) Hor pa, min goda viin; .. . 

 Vaktcn. Hiir slipper ingen ul. 

 Konung. For fan, det bar jag borl : 

 men lal mig bara saga er . . . 



Vaklen. Har slipper ingen ut. (stanger 

 dorren) 



Konung. Den ulvagen maste jag 6'fver- 

 gifva. Min hofmiistarc bar icke lali t narra 

 sisr, '!^n samlc riifven! .fag tror all jag 



