351 



Historian om en gamnial kit rick. 



Af Dickens. 

 (Ur Tidskrift for hemmet.) 



I. 



En rnorgon sken so-] en herrligt, bort- 

 ifran sitt blaa hem i skyn, genom 

 nagra spridda bleka, gulaktiga inolu. 

 Derpa folio dess stralar, modstulna 

 och afkylda, pa ett lager at' halfskarnd 

 atmosfer, oinkring tva eller tre hundra 

 yards i utstra'ckning, hvarunder bel'aun 

 sig en stad, nsom holl pa att komma 

 sig upp. 



Gatorna voro tranga och husen be- 

 synnerligt sammanpackade med ett 

 standigt nedsmetadt utseende; men 

 hvad som fattades dem i skonhet och di7 

 mensioner ersattes genom deras mangd. 

 Sjoman stodo pratande i skiljda grup- 

 per. Hvartenda par byxor i hela sta- 

 den var mer eller mindre in drank t 

 med tiara, och en del af dem, som 

 buro dem, voro vack'ra hardiga exem- 

 plar af Sachsarnes race, med kulfor- 

 made hufvuden; dogguackar, valbil- 

 dade solbrynta anleten och straft, stri- 

 pigt gult har. Sma, fern ars gamla 

 pojkar sprungo omkring, utstyrda i 

 fadernas sydvestar och knuflade hvar- 

 andra da de mottes pa gatorna; en 

 annan lofvande ungdom holl pa att 

 klattra upp ofver en mur pa ett slags 

 flugmaner, instickande taspetsarne i 

 osynliga remmor och hallande sig fast 

 vid utsprang, som ej knnde skonjas 

 af vanliga cigon. Han foil mer an en 

 gang, cch det fi-an gauska respektabel 

 hojd, men steg upp igen, langt ifran 

 afskrackt, och borjade pa nytt. De 

 buro alia pregel af en viss t-rotsig 

 sjelffortrostan, och voro iorrnodligen 

 just af ratta ractn for att bilda Brit- 

 tiske sjoman. .Till och med ntseen- 

 det af de mindre aktningsva'rda qvin- 

 nor, som gingo skojande omkring bland 

 mannen, skiljde sig pa ett sallsamt 

 satt fran deras forvissnade och fortarda 

 London-systrars. Deras skratt var stor- 

 mande, deras roster hogljudda och 

 djupa, deras kroppsbyggnad massiv. 

 De forefollo och voro ock i hogsta 

 grad oqvinliga. Langre till hoger 

 syntes en ma'ngd arbetare i full verk- 

 samhet att uppfora solida murar till 



fordamning mot hafvets intrang pa dea 

 lilla stadens omrade. Har syntes musk- 

 ier och senor, sadane som blott old 

 England kunna produCera, i sta'ndig 

 och hurlig verksamhet. Angmachiner, 

 af olika former och till olika bruk, 

 arbetade afven pa sitt satt har for 

 att pumpa ut vatten, der for att purnpa 

 in. Dessutom sag man hundratals stora 

 hastar, slapande otroliga bordur sa 

 lugnt, som om de varit fullkornligt 

 vanda vid angmachincrna och fiagat 

 litet eller intet efter deras buller. 

 Sjelfva arbetena voro val varda att 

 taga i betraktande. Har upprestes brost- 

 varn och murar, hvilka rnaste hafva 

 forvanat hafvet, allt som detta grad- 

 vis utestangdes fran sina gamla land- 

 marken. Mer an en gang hade defr 

 ocksa passat pa, nattetid, rest sig i 

 vredesmod och ha' innate, samt salunda, 

 pa nagra fa timmar, bortspolat hela 

 manaders arbete. Men nasta dag sag 

 man samma rnSn, lika lugnt som van- 

 ligt, gripa sig an med att reparera 

 skadan; dervid anvandande fordubblad 

 orasorg och ersattande den instortade 

 muren med en af mangfaldigt storre 

 styrka. Olaliga tunnland mark hade 

 pa detta satt redan blifyit hafvet af- 

 tvungna. Har och der kunde man se 

 man af tankfullt utseende, staende pa 

 nagot afstand, skarpt och med sam- 

 mandragna ogonbryn ofvervaka arbe- 

 tets fortgang. 



Langre bort sags en man, med kors- 

 lagda armar och ett sardeles nedsla- 

 get utseeude, afven se sig omkring. 

 Han var bredaxlad, af nagot undersatt- 

 sig, men langt ifran oproportionerlig 

 oeh mycket rnuskelstark kroppsbygg- 

 nad. Han hade stora bla ogon, yf- 

 vigt rodaktigt har, och bred mun for- 

 sedd med starka hvita lander. Af nu- 

 turen hade han en leende, ljus och 

 jovialisk uppsyn: men nu syntes den 

 betydligt mulnad. Slutligen gick han 

 fram till en af uppsyningsmannen med 

 en min, .som utvisade beslutet attgora 

 annu ett sista forsok innan han upp- 

 gafve allt hopp. 



Har ni da icke alls nagon utsigt 

 att kunna anvanda mig, Mr Langford? 



Nej, pa min heder, Sellon. Ser 

 ni, Renny dirigerar alltsammans ocli 



