352 



tiar kassan om hand. Platsen skulle 

 haTpassat er synnerligen val, och ni 

 ekulle fyllt den langt battre a'B Ren- 

 nys brorson; men ban bar makten. Det 

 gor mig ondt, men det kan ingen 

 hjelpa't, Stephen." 



"Valan, farval da, Langford. Jag 

 m&ste vara i Wendon om sondag." De 

 ;skakade hand och skiljdes dt. 



II. 



Det var hvilodag i den gamla sta- 

 den Wendon, och en sprue-ken klocka 

 i den stora kyrkan hojde sina upp- 

 maningar till iolket att tra'da in genom 

 helgedomens oppnade portar. Det var 

 en gammal kyrka, det synt.es af de 

 besynnerliga, hoga, inbyggda bankarne, 

 hvilka ingen from, ung hjelp-prest 

 Snnu latit nedhugga. Fonstren voro 

 clammiga och ofverspunna med spin- 

 delnat, med har och der en ruta. ma- 

 lad i fantastiska farger. Fran dessa 

 fonster hade man utsigt at baksidan 

 af nagra dystra hoga bus och ofver 

 nagra notta grafstenar, hvarunder den 

 nuvarande generationens forfa'der slum- 

 rade. Langt, tofvigt och blekgront 

 gra's, ha'r och der uppblandadt med 

 tusenskon och snackskai, kaniade graf- 

 stenarne. Nagra tra'd med genomrokt 

 gronska uppvaxte och forvissnade lika 

 l&ngsamt utmed den gamla kyrkans 

 murar. Tagen, hvarmed klockan sat- 

 tes i rorelse, hangcle ra'tt ned inuti 

 kyrkan och en eldstad reste sin van- 

 prydande pipa, mid't uti skeppet, upp- 

 buren af jernstanger, som slralformigt 

 utgingo i alia riktningar. Kyrkoradet 

 hade redan intagit sina platser eller 

 rSttare throner under pellerna af 

 de for dem besta'mda bankarne, och 

 ago ned pa den ofriga menigheten 

 med ett forakt, naturligt hos de hogre 

 oppsatte. De voro dessutom ganska 

 t&ta gubbar, h var d era egare af sta- 

 dens forna'msfa handelsbodar, och hade 

 aSledes all rftttighet att se ned pa an- 

 nat simpelt folk. Bankarne utmed 

 kyrkans langsidor hade f&U en extra 

 tillokning i hojd, och hagnade gehom 

 den enslighet, de erbjodo, an den 

 fromma andekten, an den storsta la'tt- 

 sinnighet. Denna gang synles der blott 



nSgra fa skolflickor, hviskande i desg 

 dunkla djup. Dynorna i dessa bttn- 

 kar hade lorlorat hvarje nyance af 

 sin ursprungliga grona fa'rg. Somliga 

 hade fatt en klar brun teinte och vi- 

 sade oforsynt hvarje trad i varpen ; 

 andra, med en forunderligt ullig yta, 

 skiftade i skrikande gront; travirket 

 var pa otaliga sta'llen matlatet och 

 formultnadt' och i golfvet syntes hal, 

 hvars djup man pa mafa kunde gissa. 

 Pa tvenne pelare syntes ett par tra- 

 taflor uppspikade, pa hvilka voro in- 

 ristade vapen och andra heraldiken till- 

 horande insignier, a'fvensom namn, 

 med ansprak pa att hafva tillhort sa- 

 dana forsamlingens medlemrnar, som 

 bekla'dt den arofulla platsen af Lord 

 Mayor. Hvart och ett af dessa var 

 beledsagadt af data, nagra uppgaende 

 a'nda till 1720-talet. Deras a'rade qvar- 

 lefvor multnade nu inom den vord- 

 nadsbjudande byggnadens hemska mu- 

 rar och atnj4to besynnerligen ringa 

 forman af den hoga vardighet, de in- 

 nehaft. Predikanten bar hela pregeln 

 af en gentleman, och en skarpsinnig 

 observator skulle hafva tillagt af 

 en bonvivant. Han utforde gudstjen- 

 sten pa ett nagot bradskande, men 

 dock tillborligen orthodoxt satt. Aho- 

 rarne voro ej talrika och forsamlingens 

 svar yttrades endast genom klocka- 

 rens naston. 



Frts. 



Prisnppgifter. 



Charad N:o 43- 



Ett rackert flor mitt forsta stnndora ar 



Och stundom endast en osynlig dimma. 



Mitt andra an ofantligt vara plar 



Och an sa smalt, liksom en liten strimma/ 



Uppa mitt hela, i en andlos rad. 



Man lange stnpat i var hufrndstad. 



Itebnsg&ta N:o 44 



B hinder. 



fris: 



Em racker gravyr. 



L6ningar emottagts till d. 15 Januari 1161. 

 Prislottningen eper ram d. 25 Januari 1161. 



STOCKHOLM, TRTCKT IIOS J. & A. KHS, 1860. 



