355 



Gomez (halfhogt till drottningpn). Na- 

 digasle drottning, om ban f/ir se mig, ar 

 (let forbi mecl mig. Jag liar liemligt lem- 

 nat en fastning som ban anfortrodt mig. 

 Far ban vela att jag lemnat den sA later 

 ban arrestera mig. 



DroUning. Verkligen? 



Gomez. Tillat, eders majestal, jag be- 

 svar er Illicit mig . . . 



Dro'lning. Hvad da, min licrre? 



Gomez Att fa aflagsna mig denna v5g. 

 (pekar pa den sidodorr genom hvilken ban 

 koni in.) 



DroUning. Del ar mina hofdamers rum. 



Gomez. Jag vet del; del var derifrfln 

 jag kom. 



Draining, (afsides) Skulle jag val satta 

 honom i fara genom alt fora honom till- 

 sammans med en rival, som redan en gang 

 velat lata doda bonom? 



Gomez. Jag afvaklar eders majestats 

 bcfallning. 



DroUning. Na val, da ni kanner va- 

 gen s2 . . . 



Gomes. Tack, ers majestiU, luserilack!. 

 (gar ut genom sidodorren). 



Droltning. (till lakcjen) Bed grefven 

 kotnma in (lakejen gar) Den arme grefven, 

 som tror att bans rival sitter p& fiistningen! 



Sjunde Scenen. 

 Drottningen. Grefven. 



Grefven. Jag kommer for att iifira eders 

 majestats befallningar. 



DroUning. Angaende edert giftermSl, 

 icke sannt? (skraltar) Ha, ba ha! 



Gref. Tors jag fr5ga om orsaken till 

 eders majestats muntra lynne? 



DroUning. (skraltande) Baste grefve, salt 

 for all del ej pa er Jen der allvarsamma 

 minen, ty da dor jag af skralt. 



Gref. Del glader mig alt se ers ma- 

 jestiit sa glad, men 



DroUning. Ja visst men. Har ar just 

 ell aienn. Del ar just orsaken till mitt 

 skratt. som oroar er, och jag Iror just ej 

 den skulle gliUlja er, om ni visste den. 



Gref. Jag lillstiir att jag ej del ringa- 

 ste vet ... 



Droltning. Nej, ej del ringaste . . . Del 

 ar just del roliga. Ha ha lia! 



Gref. (afsides) Hennes majestat Sr i dag 

 vid ett synnerligt godt lynne. 



Attonde Scenen. 

 De forra. Hertiginnan. 



Dro'lning. Der hafva vi ju bertiginnan. 



Herlig. Jag konimor for att saga att 

 eders majestat vantas vid audiensen. 



DroUning. Det ar bra. (Sakta till her- 

 tiginnan) Jag bar underratlclser om eder 

 riddare. 



Herlig. Ar del mojligt? 



DroUning. Nu skall ni fft bora bvad 

 eder bekannelse for grefven tjenade till. 

 Den bar varit nara aft kosta den unge 

 mannen lifvet. 



Herlig. Min Gud! P3 hvad salt? 



DroUning. Hans medtadare hade gifvit 

 honom ett hogst arofullt uppdtag, meu 

 tillika sa farligt. att del ar ett Guds under, 

 att han sluppit derifran med lifvet. 



Herlig. Hum nedrigt! 



DroUning. (hogt till grefven) Farval, 

 grefve 1 Jag bar inga befallningar alt gifva 

 er; ni kan saledes begagna min franvaro 

 till att forsakra herliginnan om eder kar- 

 lek. L5t se, alt ni gor del, ty ni bar in- 

 gen tid att forlora. (Grefven bjutler drott- 

 ningen handen och for henne till dorren i 

 bakgrunden. Drottningen g5r och grefven 

 Sterv3nder.) 



Herlig. (afsides. under det att grefven 

 ledsagar drottningen.) Skall jag Iro bvad 

 jag hort? Skulle han hafva missbrukat sin 

 rayndighet som general, for all gora sig af 

 med sin rival! Jag blir ej lugn forran jag 

 vet att den unge mannen 9r i sakerbet! 



Nionde Scenen. 

 Hertiginnan. Grefven. 



Gref. Det ar till er, Scnnora, som 

 heanes majeslat visar mig, for att erballa 

 upplysning om bennes miirkvardiga glom- 

 ska af allvar och vh'rdighet. Hon pastSr 

 all ni, ballre an lion sjelf, kan saga mig 

 orsaken derlill. 



Herlig. Dertued kan jag ej tjena er. 



Gref. Drottningen skratlar at mig. Det 

 ar hennes lycka alt fienden icke gjorde 

 detsamma under kriget. 



Herlig. Under krigel ! . . . Herr grefve 

 ni liar handlat pa ett salt som . . . (hon 

 tyslnar tvart). 



Gref. Som ar ganska naturligt och ej 

 fortjenar nflgra loford. Jag ville gora mig 

 eder vardijj, oeh derfore vantar jag ocksi 

 att fa segrarens beloning, ly nu ser jag 



