MistorieH em en gammal karlek. 



Af Dickens. 

 (ur "Tidskrift for hemmet) 



Forts, fr. foreg. mimmer. 



Stjaxt fore syndabekannelsens upp- 

 lasande smog sig en vacker morkogd 

 flicka framat gangen, med en nagot 

 litet samvelssjuk min, oppnade med 

 svarigbet en af db'rrarne och dolde 

 sig ogonblickligen inom en af de allra 

 hogsta bankarne, hvarest hon knafoll 

 och gjorde en tyst bon. Efter tinge- 

 far sa pass lang stand, att det bl'ef 

 patagligt, det ban drojt utanfor blott 

 for att det ej skulle se ut som orn 

 de kommit samtidigt, intradde Stephen 

 Sellon oeh tog plats i en narbelagen 

 bank. De bada unga uppforde sig 

 icke desto mindre hogst anstandigt, 

 blott gifvande hvarann en och annan 

 oskyldig blick i smyg, och det langa 

 stunder emellan; men nar predikan 

 var slut drojde flickan nagot la'ngre 

 S.n vanligt i knabojande stallning och 

 Stephen vantade till dess hon stigit 

 upp. Tysta iemnade de sedan tillsam- 

 mans kyrkan och togo af nedat en 

 bred vag, skuggad' af trad, som kan- 

 tade strommen, utmed hvilken siaden 

 lag. Allt som de aflagsnade sig fran 

 den utsrummande forsamlingen sags 

 Stephen som var en forefagsam yng- 

 ling, satta sig i besiltning af en af 

 flickans hander och titta in under hen- 

 nes hattskygge pa ett sa'tt, som tvang 

 henne att se blott pa honom. Han 

 betraktade henne salunda lange, men 

 utan att, som det tycktes, derafhemta 

 nagon trost, ty nar han ater ratade 

 upp sig, hb'jde han en djup suck. 



"Margaret, min alskade, jag har inga 

 goda nyheter att gifva dig. Jag har 

 varit uppe vid dockarbetena; men den 

 plas, Langford hoppades kunna gifra 

 mig, Sr upptagen, och det finns icke 

 utsigt till nagon annan. Det ar ingen 

 brist pa unga oforsokta handkrafter, 

 och tankekraftar hafra de ofverflod 

 af, pastas det. De aro hardhjertade 

 mSn, Margaret; de kunde a"tminstone 

 latit mig visa dem hvad jag duger 

 till. 



"Men, Stephen," sade flickan och 

 Siennes rost Ijod osaker, du vet findd, 



3S9 



att hrad dn Onskar ej nu later sig 

 gora. Jag kan ej lemna min far. som 

 borjar sa sorgligt aldras. Jag har 

 lange markt att hans ogon bli allt 

 mera dunkla, och numera heir han 

 hellre all sin vackra musik epelas for 

 &ig, an han utfor den sjelf; och min 

 ide, Stephen, min hogsta forhoppning 

 ar att jag skall kunna ofvertaga hans 

 e"lever. 



Dermed har det ingen] svarighet, 

 Margaret, du som l^ir en sadan un- 

 derbar formaga att vinna va'lde ofver 

 menniskor.T 



Margaret log, och i hennes leende 

 lag ett eget, halft spefullt uttryck, 

 som krusade hennes la'ppar, pa samma 

 satt som en liten oskadlig stromhvirf- 

 vel krusar vattnets yta. Men hon var 

 snart ater allvarsarn. 



"Du kan ej tro hvad jag ofvar mig 

 flitigt om qvallarne och hum omsorgs- 

 fullt jag soker behalla i minnet alia 

 hans Jardomar. Om jag blott kan 

 forma en eller par familjer att lata 

 mig taga hans plats, 8r redan mycket 

 vunnet. Nar han, da blir sa gammal, 

 att han ej formar arbeta, kanjagfort- 

 farande underhalla honom sa som han 

 varit van att lefva. Han har arbe- 

 tat for mig det ar da ej for myc- 

 ket. att jag arbetar for honom." 



"Men om jag kunde erhalla nagon 

 syssla har i narheten, sa behofde du 

 ej lemna honom ; vi kunde gifta oss 

 och lefva lyckliga alia tillsammans." 



Nej Stephen, vi aro for unga att 

 fa'sta oss vid sa osakra utsigter. En- 

 samma ma vi strafva; om vi da ga 

 under, draga vi atminstone ingen med 

 oss; men vore vi gifta och du ej fatt 

 nagon for framtiden sa'ker syssla, skulle 

 bekymren komma ofver oss fortare &n 

 vi kunna afvarja dem. Tro mig, vi 

 gora battre i att forblifva ensamma!" 

 Han var ej sjelfvisk, den unge man- 

 nen, och dock kunde han. med en 

 mans natur, ej undertrycka svaret: 

 "Margaret, du tanker mera pi din far 

 a'n pa mig. Mitt unga lif och 

 har tvartystnade han. 



"Jag skulle ej blifva dig en bra hustru, 

 Stephen, om jag sveke min pligt sa 1 - 

 som dotter; sok derfor ej mera ofrer- 

 tala mig, gode Stephen. Gud m& vet& 



