364 



ne; ni sjelf bar sagt del och ni kan nu 

 se alt jag begynner. (till officeren) Fr in 

 forbryliiren i (iellS rum. (pekar pa en si- 

 dodorr) iemna honom ioke och passa val 



pa honoin. 



Forts. 



Ilisioricu cm en gammal ItadeK. 



Af Dickens. 

 (Ur Tidskrift for hernmet.) 



Forts, fr. foreg. nummer. 

 III. 



Stephen Sellon drog batten ued of- 

 ver ogonen cch riktade i modfalld och 

 dyster tdmusstamning sina steg mot 

 det lilla vardshuset, hvarest bans 

 verldsliga gnda befanns inpackadt till 

 afresan. Han var sa pass olyeklig soin 

 en yBgling gerha kan kamia sig, och 

 ehuru han bet sig i lapparna cch pres- 

 sade tandradtrna eiuot hvarandra, var 

 det ej mer $n det ville, att han kunde 

 aterhalla taraine. Fafangt uppmanade 

 ban sig sjelf att icke kcinna pa den 

 sargande sniartan i hjertat; forgafves 

 upprepade ban, forst i tankarne och 

 sedan belt bogt, i hopp att frambringa 

 stoire verkan, Drottning Elisabeths 

 kalla och visa ordsprak, "Tiden skall 

 trosta oss; hvarfor da ej sjelfva 6f- 

 vertaga tidens uppdrag?" Naturen var 

 starkare an alia manhafliga foresatser. 

 Hans middag affardades med stor hast, 

 derpa tande ban sin pipa, lade benen 

 i kors och stirrade dystert in i elden. 

 Han lade annarna hardt ofver brostet 

 ccb tankte pa henne. Derefter Jutade 

 ban sig .ut genorn fdnsfret, i den ro- 

 mintiska forestfilhiingt'u, alt vinden 

 skulle iillfoia honoin en fla'gt af htn- 

 ne.s andedragt, eller alt sanima niflne 

 skulle blicka ned pa dem bada. Han 

 bade af nature-n ingen fallenhet for 

 sjelflortyr, tvartom: men da man a'r 

 kSr blir man sa der daraklig. Han 

 sag henne i tankarne sasom sin hustni: 

 och stlg henne aterigen, utta'rd och 

 forsfrafvad, ka'mpa for fadren mot miss- 

 gynnande omsfandigbeter ocb svigt'! ti- 

 de, ntan klagan, men ulan bjelp, int;- 

 dan bans tirm skulJe vara fjcrran if ran 

 henne. Du kom en positivgosse och 



lade sin sticka med pa balet, opp- 

 stammande en sang, sum han ofta 

 bort Margaret sjunga : han ryckte till, 

 soni orn han blifVit orm.-tungen. Visftn 

 var gammat ocb sjong 01:1 oirohet och 

 ban bemodade sig forgut'vt-s att ihag- 

 komma Margarets egna sista ord. In- 

 tet lofte hade blifvit gifvef, t-huru myc- 

 ket antydt. Bortjagad frau fo.nstret af 

 positivet, atervande ,han til! sin forsta 

 van, brasan, foljande med blicken ring: 

 efter ring af den nppat svingande ro- 

 ken till dess han fdrsjonk i ett slags 

 dvala. .Men kort derpa rusade, han 

 upp, sag pa klockan, tamlade sitt ba- 

 gage och skyndade bort i tid, for att 

 komma med natt-taget till Staden. 



Han tog plats i en torn, andra klas- 

 sens vagn, lade sin nattsack under 

 hufrudet, bredde sin plaid pa banekn, 

 strackte ut sig derpa till hela sin Jangd^ 

 och fall i djup somn, uttrottad s'om 

 ban var till kropp ocb sjal, och vak- 

 uade- i London. 



Nagra fa dagar senare befann sig 

 Stephen redan i Marseille och tog der 

 mot simpel sjomans aflo'ning, tjenst 

 sasom machinist pa. den Osterlfindska, 

 angbafen Ava. Den lyfte snart ankar 

 ocb den langa farden begyntts. Var 

 ccksa bans hjerta tungt sa forblef dock 

 bans lynne latt; bans tillit till Mar- 

 garets trofasthet var betydlig och bans 

 tro pa sin egen bestandighet utais 

 gransor. 



IV. 



Omkring tre ar senare sags en dame? 

 varint kladd i sidcn och pelsvcrk, en' 

 klar vinterdag g;i framat den iornam- 

 s'a gak;n i Vv'cndon. Eon bar en li- 

 ten rnlle med musikalier under kappan 

 ocb stannade vid eit af de stoia klo- 

 sterlika husen, sorn i tillborligen dy- 

 ster stelbet omgafvo Catbedraltn. Hou 

 drog pa klockstrfingen ocb blef skynd- 

 samt inf'ord i forrna'ket. Hon lade 

 ifran sig musikalierna, aftog schal ocb 

 hufva och blottade Margaret Meritons 

 ansigle. Blomstrande, glad och vac- 

 kcr, stod hon der med ett fortrollande 

 drag af humOr kring de fulla lapparne 

 ocb en klar och bcsfamd blick ur de 

 morku ogonen. Kort derpa oppnades 

 dorren och en lang, till utseendet na- 



