366 



noterna och skref i kanten : Rtvolte. 

 Cecile Verecker gaf luft at en kon- 

 vulsiyisk snyftning, men innan hon 

 hunnit uttala de angrande ord, som 

 svafvade pa hennes lappar, intra'dde 

 *ned hastiga steg en yngling om sjut- 

 ton ar, sin systers afbild. Lat mig 

 folja er hem, Meriton; jag bar drojt 

 ha'r just i denna afsigt," tillade han 

 med barnsligt bonfallande rost. 



Margaret holl just pa att svepa scha- 

 3en kring sina axlar, hvilket hon full- 

 gjorde med mjeken omstandighet, me- 

 dan, oaktadt hennes sankta" hufvud. 

 ett skalmaktig leende sags spela kring 

 ihennes lappar. Under tiden betrak- 

 tade henne ynglingen, sasom hade han 

 langtat att hjelpa henne, men aterhal- 

 Oite af fruktan att blifva afvisad. Moj- 

 ligen underblastes denna skenbara ater- 

 hallsamhet af minnet af nagon fore- 

 gaende vagran. Sluf.ligen sag hon 

 upp, rackte honom sin hand och sade: 

 jNej tack, unge George; en fatti- mu- 

 siklararinna far lara sig att undvara 

 ^skort. God afton. Cecile. n 



Ynglingen foljde henne till dorren 

 med en fortretad min i det vackra an- 

 sigtet. Han rande derpa om till system 

 och stallde sig att sfirra in i elden.* Hon 

 ;ar alldeles for vacker att ga ensam 

 sa har sent. Jag ville (inska att jag 

 vore en man, Cis, ssi skulle jag gifta 

 mig med henne. 



Denna nya asigt gaf Cis litet att 

 fundera pa. Resultatet af funderin- 

 garne blef gynnsamf. "Det skulle 

 rara for praktigt, George, jag finge 

 -da jemt vara med henne. utan att be- 

 hofva sjunga for henne, atminstone 

 icke andra ganger an dem, jag sjelf 

 valde," tillade hon i det hennes bliek 

 foil pa ordet JRJvolte. 



Margaret gaf a'nnu tvenne lektioner 

 och fortsatte derpa snabbt och trotts 

 unge Georgs farhagor i trygghet 

 Ta'gen hem. 



Hennes far alltid fattig hota- 

 -des nu af ett varre armod. Passio- 

 nerad musikvan hade han nodgats 

 tillgripa sitt noje sasom medel for sin 

 existena. Helpan svek honom dock, 

 s&som vi reta, mer Sn lyckan, ty Mar- 

 garet hade, saom hon onskat, lyckats 

 itfrertaga hans lektioner, och, i fraga 



om sin dotter, var han utan trifvel en 

 hogst afundsvard man. Da hon ater- 

 kom satt han i sin stol vid brasan 

 och tankte pa henne en lang tanke, 

 som Skotten sager; for hennes ogon 

 syntes han, hvarje gang hon kotn till- 

 baka, hafva blifvit annu mera lutande, 

 svag och skugglik, an forut. Hon 

 sysslade omkring honom gladtigt. upp- 

 lifvande och skamtande sasom hon 

 brukade. 



V. 



I korta berattelser sasoni denna, 

 hvilka ej fa upptaga langre tid an 

 skymningen en vinterqvall, finns intet 

 rum, och icke heller nagon nodvan- 

 dighet att beskrifva for] oppet af hvarje 

 dag. Margaret Meriton blef med hvarje 

 ar rikare. Jag menar ej att hon ^sam- 

 lat nagon fast jord-egendom, men hen- 

 nes namn hade lange statt bland taxe- 

 ringslistorna pa dem, som skatta till 

 staten for viss arlig inkomst, och jag 

 iir saledes sa'ker att hon skall vinna 

 hvarje Engelskt hjertas sympati. Ar- 

 bete var lagen och vilkoret for hen- 

 nes tillvaro; men hon forrattade sitt 

 varf gerna och latt, det var afpassadt 

 efter hennes anlag och smak och in- 

 komsten deraf satte henne i stand att 

 med all mojlig komfort omgifva sin 

 gamle far. Hon var dessutom hjertligt 

 afhallen af alia, som kande henne, 

 och hennes aldrig try tan de glad tighet, 

 hennes goda hufvud och hennes herr- 

 liga sang gjorde henne synnerligt 

 valkommen inom alia kretsar. Blott 

 tvenne ganger hade hon lyckats er- 

 halla nagra underrattelser fran Sellon 

 och likval hoppades hon, och blom- 

 strade, glad och vacker, och lycklig 

 som forr en fullkomlig motSats till 

 hvarje gangse forestallning om den 

 sorjande karlekens bild. 



Tio ar efter den dag da ri sist 

 tecknade hennes portratt hade hon 

 intradt i sitt fyrtionde ar. Det var 

 en vinterafton; det hade snogloppat 

 hela dagen under skarp, bitande nor- 

 danvind; piskade, forblindade och sLut- 

 ligen besegrade af ovadret drogo sig 

 fotgangarne pa gatan in i sina bonin- 

 garj de som ej hade tak ofver huf- 



