372 



sodra Italien bara ett gemensatnl nami af 

 frvtli di mare (hafsfrukter) och beslA af 

 de umlerligaste, lefvaitde djur, dem en 

 nordbn vanligen icke utan rysning aska- 

 dar. och utan alt Tara n5dtvungen omoj- 

 ligen kan fortara. 



Kouung Ferdinand, som under hela m;'il- 

 tiiien varit temiigen tystlaten, borjade blif- 

 va spraksam, n3r de sista ratterna serve- 

 rades. 



nBror Gustaf!" sade ban: Har komtuer 

 najronting som ar lackert. Du bar val for- 

 ui , liksom jag, atit som en best; men ser 

 du. nagot sadant bar du aldrig smakal. 

 Du 3r nu i Neapel. Du giistar bos din 

 brodfir. en konnng vid Medelhafvets strari- 

 der, och jag ar viss pa, alt dn icke for- 

 smar bvad husel formar.* 



I samma dgonblick frambars pa ell blan- 

 kande silfverfal en uppslaplad hog afsmA- 

 sakcr. liknande nalhus af elfenben. 



Drottningen tog ett af dessa nalhus och 

 lade del pa sin tallrik. 



Nu kom ordningen till konungen af Sre- 

 rige Han tog ocksa etl exemplar, och 

 dot sag ut som ban ville gomma del i 

 fickan. 



Derefter tog konung Ferdinand, med en 

 full band, sin andel af anrattriiiigen och 

 fyllde dermed sin lallnk. 



En rikt broderad page stallde framfor 

 konungen etl pepparkar. och en .innan slod 

 ororlii; bakom bans slol. 



Konung Ferdinand fattade tre af de pd 

 bans l;illnk liggande nalbusen, krama<le 

 dem sakta mellan fingrarna, och smaningom 

 utkrop ett lika antal bvita maskar. bvilka 

 sago ledsna och somniga ut, men blickade 

 omkring sig, sa godt de kunde, med ett 

 par svarta ogon. Knappt hade de likval 

 stuckit ut hufvudet, forran konung Ferdi- 

 nand doppade dem saml och synnerligen i 

 pepparkaret, och. oaktadt all visad gen- 

 strafvighet, i ea blink sog maskarna ur 

 skalet ocli nedsvaljde dem. 



"C'est abominable" sade Gustaf den 

 Tredjc, <>cb viinde sig till drottningen. 



Men drottningen teg ocii sSg ned pa 

 sin tal'rik. 



"Bror Guslaflt yttrade Ferdinand: "Du 

 bar ju ingenling atit af Neapels kostliga- 

 ste alsler. Ser du, tolf tjog af dessa for- 

 tar jag dagligen. sedan jag atit. mig matl.n 

 "1 norden ater man ingen lefvande va- 

 relse, svarade (lustaf den Tredje. 



"Utoui ostron, Ers Majestat! infoll baron 

 Armfell. 



"Prat!" sade konungen af bada Sicilier- 

 na, under del ban pepprade och fortarde 

 flera tretal af samma kostliga neapolitanska 

 maskar. - - "Prat! I norden, liksom 



bar, sysselsatter man sig, vid lediga stun- 

 der, alt ata upp bvarann. Om den, som 

 blir offret, ar vederborligen slaktad forut, 

 eller icke, betyder icke stort. Du ar icke 

 rait hemmastadd annu, bror Gustaf! Du 

 ar full af nordiska fordomar. Blif bar ett 

 half! nr, sS skall jag lara dig all lefva!" 



Hit bar jag icke rest for all uppfo- 

 stras". svarade Gustaf. 



Och ett sardoniskt loje sval'vade ofver 

 drottningens liippar. men som snarl borl- 

 blandades och alldeles forsvann i del stela 

 alivar. som vid oft'entliga tillfallen herrska- 

 de i hennes anletsdrag. 



"Corpo di San Gennaro!" utbrast konung 

 Ferdinand, i raseri, emedaa bans tallrik 

 var lorn: "Talar du i denna ton, sS kao 

 ocksa jag sjuoga en visa for dig." 



Pagen, som markt konungens otalighet, 

 bade emellertid forsell honom med ell nytt 

 lager, och ban fortsatle, under maskarnas 

 dodskamp : 



"Hor nu, bror Gustaf! Bry dig icke 

 om min genial. droUningen ! Hos henne 

 ar du ohjelpligcn forlorad. Men saken 

 ar den, alt jag iir kung och bon ar drotl- 

 uing ! Vore hon kung, sa lick lion regera. 

 Nu iir jag kung, och hon masle tiga och 

 lyda.s 



Och i delsamma resle sig konung Fer- 

 dinand upp fran bordet, kastade stolen i 

 vaggen. fatlade den svenska konungen i 

 armen. skakade den och sade: "Du vill 

 icke ata lefvande niaskar. Vel du, del ar 

 min vallusl. Nar jag forlar dem. sa tanker 

 jag pa sa manga andra maskar, som jag 

 Jicllre ville ala upp om jag kunde.'' 



Konungen af Sverige bod sin arm at 

 droltnirigen af Neapel. Konungen af bcgge 

 Siciliema tog afven sin liema! under ar- 

 nien, p3 andra sidan. och sa vaiidrade del 

 boga klofverbladet fiam genom de prakl- 

 fiilla salarna, atfoljdl af liot'manneiis lysan- 

 de skara. till dess laget stannade i ett 

 kabinelt. flit endasl fii af del granna sall- 

 skapel fingo folja med. De Sfriga roade 

 sig, |),-i egen hand, i <le kunglipa riimmen. 

 Solen borjade sjunka ned emellan Capri 

 och Cap Micene. 



