.173 



Senges konung lyftade pi eU forhan- 

 ge, sag ut Sfver Golfo di Napoli, som ISg 

 forklarad i den glodande affonrodnans ar- 

 niar. Han sade: 



"Broiler Ferdinand! Jag hade slot- lust 

 alt gora en promenad pj vattnet i qvallln 



"Lycklig resa! sade Ferdinand, som 

 salt nedsjunken i en landstol och syntes 

 alldeles lillintetgjord. 



0m du icke foljer med", sade Guslaf, 

 tsa spar jag min lust fa nl till en annan gang. 

 Men en sad;in afton Itar jay annu ickc 

 upplufval, och jag ville icke gerna ull- 

 hringa <ien inom fyra vaggar." 



0orpo di San Gennaro! Du har rait. 

 Sadant der liar du aldrig sell forr. Jag 

 fSljer med dig!" ulropade Ferdinand. 



Men baron Gustaf Maurilz Armfelt, den 

 svenske knnungcns kanunarherre och gunst- 

 ling. stod upp och afvaktade sin herres 

 befallning. 



H6r nu, bror Gustaf!" sade konung Fer- 

 dinand. Vi vilja gora en luslresa. Du 

 skall fe'rst gS till fots nagra famnar. och 

 derefter flyta pa vattnel i den nedgaende 

 solens sken. Sagdt och ajordt! Bror Gu- 

 staf och jag begifva oss till hafs. Sag till, 

 att mina batsman halla sig fardiga !" 



Drollningen, med sin uppvaktniiig. af- 

 lagsnado sig snarl, och de begge monar- 

 kerna, ritfoljda af baron Arm fell och en 

 neapnlilansk hofrnan, hvars namn nu mera 

 ingen menniska ininnes (ly koiiung Ferdi- 

 nand hade inga favoriler), vandrade nlfor 

 slottstrapporna, for alt till fols begifva sig 

 ned al Chiajan, dit konungen af Neapel be- 

 fallt sin praktslup, vederborlifien bemannad. 



Ferdinand var en hog gestalt, m?d grof- 

 va, men iirligt uttrycksfulla anletsdrag. Han 

 gick forl och lungt. och gjorde vid delta 

 tillfalle ell starkl afbrolt emot den nordi- 

 ske konungen. som vid alia tillfallen iakl- 

 tog en pa en gang elegant oob majesliitisk 

 vardighet, men icke gerna visade sig of- 

 fentligen sasom folgangare. Innan del for- 

 nama 1.1 get hunnit ofver Ferdinandslorget, 

 hade Neapels konuug redan flera g1nger 

 stStt och va'ntat pa sin lioga gast. och un- 

 der liden hackal pa stenarna med silt slo- 

 ra, rikl beslagna spanska ror. Gustaf lat 

 sig delta icke bekomma. ocb syntes foga 

 bry sig om vardens forsprflng, viss att ban 

 vid slnpen skulle aterfinna honom. Ferdi- 

 nand yltrade inlet ord eller tecken till 

 missnoje. ulan vagen forlsatles p5 samma 



salt som forut. Crupper af folk bade sam- 

 lal sig dfverjilll, for att helsa sin monark 

 ocb belrakla den svenske konungen, hvil- 

 keu bitliils foga visal sig for allmanbeten. 

 Ferdinand nickade till svar pa karlarnas 

 underdSniga helsning, men bSjde hufvudet 

 framat och vinkade med handen. nar da- 

 merna nego. Gustaf lyftade batlen och 

 helsade alia med leende, vanliga anlels- 

 drag och slrAland* dgon. 



\iir de ba'da konungarne nalkades Chia- 

 jaii. lilltog folksamlingen ocb trangseln. 

 ilassor af lazaroner, med nakna armar och 

 ben. svangde sina mossor i vadret, och 

 skralade: "Viva Ferdinarido, ewiva Gusta- 

 vo!" Ferdinand hotte belydelsefullt iit dem 

 med silt spanska ror, men ropen hlefvo 

 all I sl.it kare. 



nTyst, satpack! rot konungen af bada 

 Sicilierna med en stemorsresl; men cfler 

 ett ojjonblicks lystnad ulbrast ater del for- 

 farliga skralet med fordubblad slyrka. Ty 

 lazarorierne kande sin konung. 



Hen nar nu konungen ville nalkas den 

 slup, som vantade vid den kungliga bryg- 

 gan, bade iazaroner, med bustrur och barn, 

 si skockal sig tillsammaa, alt foga utsigt 

 var att komma till slranden. Allt hvad lif 

 och anda har. ropar, skriker, vralar: "Viva 

 Ferdinarido! Ewiva! Viva il Re di Suezia!" 



Ferdinand, som rakade i raseri, utbasu- 

 nade annu en gang sill: "Tysl, salpack! 

 och lacktes derefter med egen hog band 

 i nader utdela (lera grundliga kapprapp i 

 hogen, hvilka atfoljdcs af nagra aflagsna 

 skrattsalfvor, men i ofrigt endast uppmun- 

 Irade vivaropen. Sedan konungen en stund 

 nyttjal kappen, gafs dock rum: fiustaf den 

 Tredje steg i slupen, och satte sig ned pi 

 hedersbanken. Just som Ferdinand var i 

 begrepp all intaga platsen bredvid honom, 

 framlrader en ung lazaron, af en skon, 

 smidig gestalt och med praktiga anletsdrag, 

 som alldeles ofverstralades af de slora, 

 svarta ogonens glans. Han omfaltar ko- 

 nun^ Ferdinands knan och ser. mod vfd- 

 taliga blickar, upp mot bans ansigte. Fer- 

 dinand, redan forargad pa sill goda >sat- 

 pack" och otalig att komma ut pa hafvel, 

 huiar den unga lazaronen om lifvet, lyfter 

 upp honom och kastar honom handlost i 

 slupen. i del ban utbrisler: 



<>Har du n5gol alt bedja om, din slyn<;el! 

 s3 far du krama fram del, nar din konung 

 blir flott, slyngel! Ocb ro fir du pa kopet, 



