374 



slyngel! ly jag ser. alt hat- ar tunnt ora 

 armar i dag. Corpo di San Gennaro! 

 Bror Gustaf! Del satpackei kan ta lifvet 

 af folk, af lutter karlek." 



Och dermed drog konung Ferdinand till 

 ell gapskratt, som, medan slupen svafvade 

 utSl golfen, heledsagades af lazaronernas 

 oupphorliga : "Viva il Re di Suezia !" 



Ferdinand resle sig upp i slupen, hotle 

 it sina vanner annu en gang med del span- 

 ska rorel, och ropade med hog rosl: Viva 

 Ferdinando ! Edra kanaljer!" 



Och hela stranden genljod af ell bru- 

 sande : 



nViva Ferdinando Evviva il Re de' La- 

 zaroni !" 



Nu satte sig konungen fornojd ned bred- 

 rid sin kongliga granne och bel'allle, all 

 slupen skulle ros rakl ul emol on Capri. 



"Broder Ferdinand !n sade konungen af 

 Sverige. "Du handlerar dina fredliga 

 lazaroner nastan hardliandlare an Guslaf 

 den Forsle. glorvordig i Aminnelse, behand- 

 lade de upproriska dalkarlarne." 



"Guslaf den Forsle hvad var del for 

 en?n fragade Ferdinand af bada Sicilierna. 



"Del var en slor konung i Sverige", 

 svarade Gustaf den Tredje. "Aha!" infoll 

 Ferdinand, "jag forstar, del var en slor 

 konung i Sverige, och ban belle som du, 

 faslan ban var storre och starkare an du." 



"Del var ban visserligenn, sade Gustaf. 

 *Svenska bislorien forvarar dessutom inlet 

 namn af en konung. som bildal sin odod- 

 ligbet med kiippen ocb knytiiafvarna.n 



Harpa svarade Ferdinand inlel ord. ulan 

 salt nagra orir.^lick forsankt i en tankfull 

 tyslnad. Men snart lyftade ban sill huf- 

 Tud och kastade elt par sk-arpa blickar 

 f .aal foren, der den unga lazaronen, med 

 iorslagda armar sail ridande p5 slupens 

 forgyllda delphin, som med sin slingrande 

 tjeri krusade de violblSa viigorna. 



"Kom hit, slyngel!" ropade konun<ien. 

 T6m ut den pase. der du inpackal dina 

 boner, alt jag ma rensa ograsel ifrau hvelet." 



Eders Maj:t, svarade ynglingen, i del 

 ban vordnadsfullt stod upp och bugade sig 

 djupl for konungen. Eders Majrt! Jag 

 har nu mera iutel all bedja om. Min na- 

 dige konung har redan uppfyll't min bou. 

 innan hon hann Sfver mina lappar.n 



"Hvad menar du pojke? utbrasl Ferdi- 

 nand med notion baftighet. "Tala ul fort, 



annars ISter jag vr5ka dig i hafvel, begri- 

 per du. Hvarom ville du bedja oss? 



Jag ville folja medn, svarade lazaronen. 

 ocb derom amnade jag bedja, (IS Eders 

 Maj:l allernSdigsl kastade mig i slupen." 



Ferdinand skrallade godi oeb vande sig 

 lill den svenske konungen, som med eldi- 

 ga ogon och lifligl dellagande betraktade 

 den unge lazaronens skona, uttrycksfnlla 

 gestall. 



"Hvarfore ville du sS gerna folja med, 

 min gosse?" fragade konungen, med god- 

 hel. F6rsUr du icke, all var kongliga 

 slup ej Sr en plals for ell sSdanl krealur 

 som du, och icke heller du ell passande 

 sallskap for oss och var kunglige broder 

 Gustaf. bvilken vi annu icke bedl om ur- 

 sakl f5r del vi. lianforde af olalighet all 

 komma utom de dr slynglarnas dunslkrels, 

 besvarat bans ogon med din Ssyn." 



Harvid vexlade konungarne nagra fdr- 

 bindliga ord i tystbel, och Ferdinand forl- 

 for till den unge lazaronen : 



"Hvarfore ville du folja med?" 



"For all visa mm konung, all jag kan 

 ro sa bra som nagon i Neapel. och sa var 

 del elt annat skal till " 



iHvarl var del for etl skal? r5l konung 

 Ferdinand emol den oforfarade, men blyga 

 ynglingen. 



"Jag ville se konungen af Sverige pa 

 nara b5)l. Jag har hdrl min fiirfar lala 

 om konung Carl den Tolfle, den ban sell 

 i Pohlen, och jag tycker myckel om Carl 

 den Tolfle.n 



Min broder Ferdinand!" sade Guslaf den 

 Tredje. om du tillaler, sS vill jag forsoka 

 alt tala med den vackra gossen." 



"Cerna for mig, bror Guslaf!" svarade 

 Ferdinand; "men om du bebofver nagon 

 lolk, s2 vand dig lill mig! Jag begriper 

 del der packels sprak bailie an nagon i 

 Neapel." 



Den svenske konungen vinkade nadigt 

 med handen t lazaronen, hvilken. efter 

 elt ogoriblicks slum hiipnad. hoppade of- 

 ver roddarbankarna, ocb slannade, med 

 blottadt hufvud, men rak, och .stralande 

 af ungdomens eld och nalurliga fagring, 

 nara del rum, der monarkerna snllo. 



"Hor, min gosse!' 1 sade Guslaf, p3 ett 

 sS godt lazaronsprSk, ban i basl kuiule 

 asladkomma. Du kiinner Carl den Tolfle 

 bur sSg ban ul?" 



