375 



Han sag ut som en hjelte, och hade 

 en blS rock och ett par gala handskar 

 och s3 hade han ett stort, stort svard", 

 svarade lazaronen. 



Hvad gjorde han med del stora svar- 

 del?" fragade den svenske konungen. 



uDerrned slog han sina h'ender", svande 

 ynglmgen. och s5g pa konungen med en 

 fast blick. 



"Hvad heter du? frSgade Guslaf. 



rEders Maj:t! Mitt namn ur Zarino, uch 

 min mor heter Zara." 



"Lefver din mor, och hvar bor hon? 



"Min mor lefver, och hon bor pa Ischia 

 der borta*, sade ynglingen, och peka- 

 de at del hoga Epomco, som just nu blef 

 synligt i den dimma af gylleue stralar, 

 som nedllot fran den sjunkande solen. Ber- 

 get och hela on rnalade sig. med skarpa 

 konlurer. alldeles ultramarinblS emot en 

 gyllene grund. 



sDu ar en praklig gosse, sade konung 

 Gustaf. Vi|l du folja med mig til] Sve- 



Lazaronen nedslog sina slora, glansande 

 ogon, men lyftade dem genast upp, och 

 sade : 



"Eders Maj:t! Min mor ar sjuk, och hon 

 behofver mina armur. Jag kan icke ofver- 

 ge henne. s3 lunge hon lefver: men om 

 hon dor, sa vill jag simma ofver till Sve- 

 rige. 



Pojke. ropade Ferdinand. Kan du 

 simma ? - "Jag kan simma, min herre 

 och konung ! svarade Zariuo. 



nViilkonunen till Sverige en g5ng! sade 

 Sveriges konung. nBehall delta minne af 

 dagen for dig sjelf, och auvand derma 

 summa till din moders basta!" 



DS rackte den svenske Gustaf at la/a- 

 roneri en dosa, pft hvars lock den Tolfte 

 Carls bild var malad i sanna, lefvande fiir- 

 ger, och tillika en bors med pennitigar. 

 Man vet icke, huru mycket den inneholl, men 

 det var, i alia handelser, en konglig gafva. 



Zarino kyssle forst dosan, under ett hogl 

 utrop ;if fortjusning: kysste derefler konung 

 Gustafs hand, stoppade dosan i munncn, 

 och stortade sig i hafvet. 



Konungen af Sverige gjorde en rorelse, 

 sora utlryckte fasa ; men Ferdinand log 

 och sade : 



"Broder Gustaf! Du far snart se honom 

 igen. Men blicka nu omkrieg dig! Nu ar 

 ratta stuuden." 



I delta ogonblick befann sig siupen mult 

 pa golfen, emellan Posilipo och Torre del 

 Greco. Roddarne lyftade sina aror och 

 hollo slilla. Sakta gungade den prakliga 

 siupen pS den djupt himmelsblaa oceanens 

 barm. Mellan himlen och valtnet lag, so- 

 der ut, on Capri, lill formen liknande en 

 jiitte-mausol6, skiftande som en kristallklip- 

 pa i regnbagens pristnatiska farger. Bortom 

 den sammansmaltes bimmel och haf af den 

 sjunkande solens purpurslap. BI3 och ren 

 och klar blankte annu Epomeos yltersta 

 spets. Ischia holjdes redan af en violett, 

 geuomskinlig dimma; men Sorrentos hoga 

 strand och Caslel-a-mares lagerkionta kul- 

 lar broto sig, klart forgyllda, genom rok- 

 pelaren fran Vesuvius, som smog sig, Iran 

 sin afbrutna himmelsfiird, blygsamt langs 

 efter den sydostliga kusten. 



"Gudomligt!" utbrast Guslaf, na'r ban sag 

 solens sista strale tindra pa toppeti af Cap 

 Micene och aftonrodnaden, i sin glodande 

 prakt, eftertrada dagens drollning. 



Viva Ferdinando! Evviva Gustavo!" ro- 

 pade den tinge simmaren, som lik en ystcr 

 delphin krusade hafvets blankande via, ocb, 

 sedan han med upplyftadl hufvud ultalat 

 dessa ord. forlsalle sin skona, blaa bana 

 emol det doftande Ischia, som var lians 

 moders hem. 



nJag ville skanka bort Ischia, och Procida 

 pA kopet", sade Ferdinand. om jag hade 

 den pojken i siupen igen. Han drunknar 

 han forstor sig han dor och sii hafva 

 vi p5 vrt samvete, all vi vi'illut bans (lod.n 



Konungen resle sig upp, och synles far- 

 dig befalla siupen alt ro efter ynglingen, 

 som oupphorligi med armar och brosl ut- 

 - klde. sina liljor ofver liafvets i bifitt och 

 purpur skifiaude spegel. 



D5 uppslod en af roddarne pa den kong- 

 liga siupen, tog af sin mossa, som pryddes 

 at' elt gyllene rial, och sade : 



nEders Maj:t! Vardes forlAta, alt jag ta- 

 lar. Zarino simmar lika a|, som Eders 

 Maj:ts egen slup; for bans lif, som hundra- 

 de ganger, pa stonnande haf. varil i slorre 

 fara. vill jag ansvara med mitt hufvud. 



"Salt dig ned och tig. du! och ro se- 

 dan ! ullat sig Ferdinand, redan forargad 

 pa sig sjelf, alt han kunnat ytlrn sS tydli- 

 ga tecken till dellagande for en lazaron. 



nTackles Edcrs Majrt betrakta, bur han 

 simmar. sade baron Armfelt. nDet ar en 

 superb figur." 



