M 48. 



Andra Upplagan. 



NYTT 



1860. 



LORDA<MIAGASIi\, 



Utkommer mlnst 4 ganger i manaden. Prenameratlonspris f6r hela argangen 3 R:dr R:mt 



eller 25 Ore i manaden. 



Gnstaf Wasas sista Icfnadsar 

 ot'h dod 



till minne of Tians 300:arigadodsdag 

 d. 29 September 1860. 



af 

 A. M. Strinnholm. 



(nr "Sverigcs historia i sammandrag" III De- 

 len. Stockholm I860.) 



Gustaf, i sin kraftfullaste, basta al- 

 der, skildras af sin systerson, Peder 

 Brahe salunda: till vaxt var ban en 

 man af medelmwttig langd, nagot ofver 

 tre alnarj ban hade ett trindt bufvud, 

 hvitgult bar, vackert, yfvigt, langt 

 skagg, skarpa ugon, liten, rak nasa, 

 valskapad mun, rb'da lappar, blommor 

 pa kinderna, vackra bander, starkaar- 

 mar, smala ben, natta, vackra fb'tter, 

 fyllig kropp, sa bel, att der icke fanns 

 en flack, der man kunde satta en nals- 

 udd uppa, ofverhufvud hela bans leka- 

 men sa skickad och proporlionerad, 

 som nagon konstrik malare bast hade 

 kunnat mala honom af. Manliga, siar- 

 ka, kommgsliga kla'der bar ban gerna, 

 och burulunda och vid hvad sa'tt de 

 ock voro skrirna, stodo de honom all- 

 deles val. Han var af naluren lus<ig, 

 lait och glad (ill lynnet, sa ofta lill- 

 falle dtrtill kunde gifvas, och uar eljest 

 ban var obekymred och ofortoinad; 

 aldrig voro sa manga innehosbonom 

 pa salen, att ban ju visste frga sig i 

 snack och lol med bvar och en, med 

 man som qvinna, med adcl cch oadel, 

 frar^ den fornfimsla till den rirgaste, 

 effer bvar och ens st^nd; anlingen de 

 voro verldsliga eller andliga, vissle 

 ban fa fora sitt tal, sasrm bvar rch 

 ens egenskap tillpade. Han alskode 

 musik och hade etcr lust alt ssdnn 

 hora, s& val med menskliga efammor 



som goda och lustiga instrument, hade 

 ock icke allenast ett godt omdome 

 derom, utan var ock en artist Ladeuti 

 att sjunga och spela. Bland alia in- 

 strument boll han lutan for den Ijuf- 

 ligas<e, och var ingen den afton, nar 

 han var ensam, att han icke ofvade 

 sig derpa. Andock han uti bokliga 

 och andra konster icke var synnerli- 

 gen ofvad, emedan han tidigt i sin. 

 ungdom blifvit dragen derifran till hof- 

 tjensten, hade han dock af naturen 

 sadana gafvor, att han om allehanda 

 konstigt bandtverk, om belaten och 

 maleriverk, contrefej. laudskapsbygg- 

 ning, a'fven om foglars, djurs, tra'ds 

 och orters egenskaper, visste da skarp- 

 sinnigt domma, att han deri ofvergick 

 mangen. som derpa studerat hade. Fick 

 ban ratt stadig syn pa en person, da 1 

 kunde ban grannt ka'nna bonom igen, 

 om han ocksa icke bade sett honom 

 sedan 10 eller 20 ar tillbaka, och baa 

 visste a'fven att domma omhansnatur, 

 art och sinnelag. Han hade ett ofver- 

 naturligt godt minne; hvad han hade 

 hort en gang eller tva, glomde baa 

 aldrig; hvar han en gang eller tv& 

 hade fardats fram i bygden, der villa- 

 de honom ingen vag; ban visste icke 

 allerast namn p& byarne, men a'fven 

 pa bo'nderna, som der bodde den tid, 

 ban fardades fram i sin ungdom. Han 

 var ock framfb'r andra svara lyckosam 

 i sina drgar, icke allenast i dobbel och 

 spel med larningar, nar man kom bo- 

 nom dtrtill, det dock icke ofta sked- 

 de, ufan ock med segcr rcb oTvervin- 

 nirgar i krigssaker, med akerbruk, med 

 boskap, med fynd af fordolda skatter 

 i jord<n och i n mar, med bergverk 

 o< h elfabenda mnlm, ?S cck i sjoar 

 rch efrc'mmar med allalianda fiske. 

 Hans konungsliga slott och gSrdar vo- 



