378 



ro med all ymnighet uppfylda. Han 

 var mycket gudfruktig och tjente Gud 

 gerna bade morgon och afton. Och 

 andock ban gerna umgicks med tacka 

 och dajeliga qvinspersoner. var han 

 likval sa forsynt, att han aldrig blef 

 beryktad att halla sig nagon concu- 

 bina, medan han var ogift. eller visste 

 man att saga om nagra hans oakta 

 barn, utan sitt aktenskap holl han val. 

 I korta ord sagdt: Gud hade begafvat 

 honom framfor andra med stor skick- 

 lighet. hiigt och mycket torstand och 

 manga furstliga dygder, sa att han val 

 vard var att bara konungslig spira och 

 krona. Ty han var icke allenast for- 

 etaudig framfor alia andra. utan der- 

 jemte manlig och duglig, i domar skarp- 

 einnig och rattvis, och i manga styc- 

 keri varkunsam. 



Sa maste man ock bekanna, heter 

 det i en annan samtida anteckning om 

 honom. att der det minsta arende i 

 riket skedde eller ske skulle, da ville 

 han det veta, ja sjelf derom handla 

 och befalla, och andock klagade han 

 aldrig, hvarfore ock en harvarande 

 Doktor. benamd Carolus Paludanus af 

 Frankrike, svarade en sin landsman, 

 som honom fragade, hvad Konungen i 

 Sverige var for en herre, ty det ginge 

 underliga sagor om honom: spor du. 

 hvad min herre och Konung ar for en 

 herre, sa vet, en Guds Konung ar han. 

 ty han hafver ett foruriderligt forstand, 

 sa skarpsinnig i alia saker andeliga 

 och verldsliga. sa jag nappeligen nagon 

 tid hans make funnit, hafver. ty i Guds 

 ord ar hnn bade i Gamla Testamentet 

 ocb Nya sa forfaren, aM hvilken som 

 spor honom i de andeliga saker, vet 

 han allegera Skriftena ch svarar der- 

 till ratt, vet ock ratta sina Prester: 

 dernast, i verldsliga saker. da befaller 

 han de arenden atl bedrifva. som ingen 

 kan besinna eller tro att, det nagon tid 

 skall fa framgang, mycket mindre nyt- 

 tigt vara: men det far framgang mot 

 alias torstand och varder lycksaligt, 

 S& alia forunclra sig derpa: ty maste 

 man for visso tro. att Gud a'r med 

 honom. derfore kan jag icke annat kalla 

 Hans Nade an en Guds Konung. 



Huru vid Konung Gustafs hoi' man 

 forde ett muntert och gladtigt lif de 



tider, da allt- i landet var gtilla och 

 Konungen gaf sig nagon ro, skildrar 

 Ptder Brahe i sin kronika vid ar!532 

 med dessa ord: Konungen hull ett fir- 

 ligt och konungsligt hot' bade af in- 

 landska och utlandska herreman och 

 ett anseendes fruntimmer. Hvar dag 

 var efter middagen en timme forord- 

 nad. nar alia herremau matte komma 

 pa daussalen. Der kom da hofmasta- 

 rinnan in med fruntimren, och Konun- 

 gens spelman lekte dansen for dem. 

 Hvar annan eller hvar tredje dag red 

 Konungen ut med sina herreman och 

 fruntimmer antingen pa jagt eller eljest 

 till att spatsera och med nojsam ro 

 tiden fordrifva. Lat Konungen ock 

 hvar vecka halla en firi faltskola, och 

 holl den unga adeln att lara och ofva 

 sig sa val i denna konst som i ridder- 

 lig wfning med harnesk och full rust- 

 ning, stundom afven med rannande och 

 stickande. dertill Konungen sjelf afven 

 hade lust att ofva sig uti. Och hvil- 

 ken deri ofvergick den andra, blefbe- 

 lonad med en arlig foraring antingen 

 af jnildringar oiler perlekransar och en 

 Fbrdans med en jungfru af fruntimret. 



Det synes varit Konungens lust och 

 giadje att gora brollop at sina trogne 

 man. Sa ar 1548 gjorde han pa en 

 gang fern brollop pa Stockholms slott, 

 da hans svager Sten Eriksson Lejon- 

 hufvud forenades med Ebba Mansd ot- 

 ter Liljehok. hans systerson Peder Brahe 

 med Beata Stenbock. Riksradet Axel 

 Eriksson Bjelke med Elsa Axelsdotter 

 Posse, Riksradet Carl Holgersson Gere 

 med Christina Nilsdotter Ferla, och 

 Clas Jdransson Stjernskold med Maria 

 Nilsdotter Grip. Da skedde afven irc- 

 lofning mellan Lars Siggeson Sparre 

 och Brita Trolle, och foljande arei fiia- 

 de Konungen deras brollop pa Giips- 

 holm. Samtida kronikor ve(a formala, 

 att vid tillfallen da Konungen gjorde 

 gastabud, ingen var af de kallade, 

 som icke med lust infann sig, om an 

 de hade tlera mil att fardas, ty hvar 

 en visste, att hos Konungen vantade 

 dem frojd och gladje. Su lyda afven 

 Konungens kallelse- eller bjudnirgs- 

 bref. att de skulle komma med hiistiu, 

 barn och jungfrur cch gora sig glada 

 med honom och hans gode man och 



