vanner. Ar 1547, sedan StSndema pa 

 riksdagen i StrengnSs samma a"r gillat 

 bans tor dem uppla'sta testamentsord- 

 ning ined tillkannagifvande, hvad land 

 och Ian ban tSnkte gifva sina soner 

 till furstendomen, gjorde Konungen ett 

 stort ga"stabud pS Gripsholm, till hvil- 

 ket ban kallade rikets samtliga Rads- 

 herrar jemte andra gode man. Drott- 

 ning Margareta bar sjelf in allahanda 

 konfekt, och Konungen sjelf bar in 

 dryckerna, drack de gode herrarne till, 

 bad dem gora sig glada och lustiga, 

 tackade dem, att de erkant bans soner 

 for Sveriges riksarfvingar, och lofvade 

 p& deras vSgnar, att de och deras barn 

 efter dem skulle lata rikets man ve- 

 derfaras all gunst och stadse bevisa 

 sig som hulda, trogna, rSttradiga her- 

 rar. Det-ta gastabud rackte hela fjor- 

 ton dagar bortat. Dec r&dde i mycket 

 annu de fordria sederna, praktvidser- 

 skilta, hogtidliga tillfallen, sparsamhet 

 och huslighet ater i det hvardagliga 

 lifvet. Det Sr nSmndt, att Drottning 

 Margareta sjelf fo'rde uppsigten ofver 

 ladugarden vid Gripsholm, och till sin 

 gemal Katarina skrifver Konungen vid 

 tillredelsen till sin aldsta dotters brol- 

 lop: jiHjertans kare Katarina, vi hafve 

 bekommit tidender, som mer liknelse 

 hafva till krig och orlig an till brollop. 

 Synes oss derfore icke vara behof att 

 du iler eller haster rnycket med bak- 

 ning eller annat, som till hogtiden be- 

 stallas skall.w Till sin son Magnus, 

 som da uppehcill sig pa Oiand, skrif- 

 ver Konungen ar 1558: nVar kara hu- 

 stru Katarina sander dig fern skjortor, 

 som du ma komma ihog att akta." 



Konungens manga, stora bekymmer 

 och omsorger under sin hela regerings- 

 tid, det ofta ofvenuistrangande arbete 

 jemte andra pa bans alderdom tillsto- 

 tande, sorger borjade emellertid alltmer 

 lara pd bans lifskrafter och nedtynga 

 bans sinue. Djupt verkade pa houom 

 gfven bans Slskade Margaretas dod: 

 hon sasom moder for bans manga barn 

 och alskvard genom sitt adla, goda 

 vfisende var Ivonungen af hjertat kar. 

 Den ena efter den andra af bans al- 

 driga. fortrogna man och vanner ba- 

 dangick till den eviga bvilan, och vid 

 hvarje sadant intraffande dodsfall var 



Konungen en Jang tid tung till sinnet 

 och svarmodig. Hans i forra tider for 

 glftdjen och skftrntet stSmda lynne var 

 torsvunnet; man sSg nu mei sal Ian 

 nagot drag deraf. Aren 1557 oeh 1558 

 hordes ban borja att mycket angslas 

 om rikets vSlfard och regementt . kla- 

 gande synnerligen ofver sina f'gdars 

 ohorsamhet och forsumlighet, att de 

 icke sa fliteligen aktade p& alia sak^r. 

 Han borjade nu profetera om sin till- 

 stundande dod, onskade att enart kom- 

 ma ha'rifran och sade alltid, aft bans 

 tid och dagar, som tillbaka stodo, icke 

 voro annat Sri sorgedagar. Synnerli- 

 gen, nar nagot jarteckan hordes eller 

 syntes pd himmelen eller jorden, voro 

 bans ord alltid dessa: "det galler mig. 

 Gud unne mig tid att fullkomna mitt 

 testamente oeh allting forordna och 

 stadfasta om mina barn.w Mer och mer 

 rontes heter det i bans bigtfader 

 Magister Johannis bera'ttelse eller Un- 

 dervisning om Stormctktigste Herrea 

 och Furstes Gustaf Erilcssons, Sveri- 

 ges, G-Qtes och Vendes Konungs heir- 

 liga aftidande ~- att ban nu icke var 

 sa stark som tillforene, icke heller mer 

 s& stadig till minnet; ban begynte nu 

 mycket andra sina egna befall ningar 

 och aTven makta fela i minnet, hvilket 

 i forra tider aldrig skett. Ar 1558 af- 

 brann genom vadeld Gripsholms ladu- 

 gard med mycken boskap: Glia ladu- 

 gard vid Torvesund (Drottningholm) 

 likasa, och foljande aret instb'rtade p4 

 borggarden ett litet, nyss iippmnradt 

 palats, hvarvid nio personer omkom- 

 mo, tilldragelser, som alia gingo Ko- 

 nungen hogligen till hjertat. Han gf- 

 ven mycket sbrjde ofver handelserna i 

 Lifland, der Ryssen framfor med mord 

 och brand- Men annu mer och djupa- 

 re an allt annat verkade pa honom de 

 bekymmer och sorger. som orsakades 

 honom fr&n bans barns -sida. 



Erik var den forstfodde af Gustafs 

 soner och den enda med bans for<ta 

 gemal Katarina. Knrmngens andm De- 

 nial Margareta todde honom jemief-m 

 dottrur afven flera sfiner, af hvilka 

 Johan, Magnus och Carl kommo till 

 mogen alder. Efter arfforeningen 

 Vesteras betraktades Erik som utvald 

 Knn;:ns:. bvaraf hno s tun dom afven fin- 



