56 



have vi V 7 inter paa den nordlige Halvkugle; men derimod 

 af den Reining, hvori Solstraalerne falde, og af det Tids- 

 rum, hvori Solen er over det givne Steds Horizont. Da 

 i et hvilketsomhelst Moment altid Jordens ene Halvdeel 

 er belyst af Solen, medens den anden Halvdeel ligger i 

 Merke, og da Belysningsgraendsen eller Graendsen mellem 

 den belyste og den morke Halvdeel altsaa hele Aaret 

 igjennem deler JSqvator i to ligestore Halvdele, saa ere 

 her Dag og Nat bestandig lige lange, fordi ethvert Punkt 

 her under Jordens Omdreining om dens Axe i Lebet af 

 et Degn har en ligesaa lang Vei at gjennemlebe i det 

 lyse som i det m0rke Rum. I alle andre Egne af Jord- 

 kloden erForholdet derimod anderledes. Jordaxens skj^ve 

 Stilling til Solen og til det Plan, man kan taenke sig 

 lagt igjennem Jordbanen, er nemlig Skyld i, at Solen, 

 naar Jorden er i Begreb med at gjennemlebe den ene 

 Halvdeel af sin Bane, altsaa i den ene Halvdeel af Aaret, 

 staaer lodret over et eller andet Punkt af den nordlige 

 Halvkugle, og naar Jorden gjennem!0ber den anden Halv- 

 deel af sin Bane, altsaa i den anden Halvdeel af Aaret, 

 staaer Solen lodret over et Punkt af den sydlige Halv- 

 kugle. De Punkter paa begge Halvkugler, som Solen 

 saaledes til forskjellige Tider staaer lodret over, ligge alle 

 mellern begge Vendekredsene, og deraf kommer det, at 

 Solen i Lehet af et Aar tilsyneladende beva?ger sig fra 

 den ene Vendekreds til den anden og samme Vei tilbage 

 igjen. 



Naar Solen staaer lodret over ^Eqvator, hvilkct altsaa 

 bliver Tilfaeldet to Gauge om Aaret, nemlig sidst i Marts 

 og sidst i September, saa staaer Belysningsgraendsen lod- 

 ret paa denne, skjaerer begge Polerne og deler alle 

 Parallelkredsene i to ligestore Halvdele, altsaa ere over- 



