Om Nidlerne til at maale hoie Varmegrader. 



(Af Prof. C. Hoi ten). 



iliedens det almindelige Thermometer fyldt med Qvaeg- 

 selv eller Viinaand bar faae't en saa overordentlig almindelig 

 Anvendelse til at bestemme Varmegraden, og det saavel i 

 det daglige Liv og ved mangfoldige techniske Arbeider 

 som til videnskabelige Undersogelser, bar det trods alle 

 Bestrabelser bidtil ikke vaeret muligt at tiiveiebringe et 

 Apparat, med hvilket den praktiske Mand er island til at 

 maale heie Varmegrader, det vil sige saadanne , som be- 

 tydeligt overstige Qvaegselvets Kogepunkt. De Vanskelig- 

 heder, man bar havt at beseire, have vaeret af mange 

 forskjellige Arter; men vaesentlig var det dog Principet 

 selv, som man maatte famle efter, hvilket vil blive ind- 

 lysende, naar man betaenker hvorledes Varmegraden be- 

 stemmes ved Hjaelp af Qveegsohthermometeret. Maale- 

 stokken anbringes nemlig paa dette ved at bringe det 

 ferst i smeltende Snee, derpaa i Dampe af kogende Vand 

 og paa Thermometerreret maerke de to Steder, hvor 

 Qvaegselvet i disse Omgivelser bliver staaende. Afstanden 

 imellem de to Maerker er det egentlige Varmemaal, men 

 man pleier at inddele den i ligestore Dele, Grader, hvis 

 Antal er vilkaarligt; men efter Vedtaegt bruger man hyppigst 

 enten den af Reaumur foreslaaede Inddeling i 80 eller 



1 



