164 



som et anseeligt og frodigt Trae i den naevnte Skov. Strax 

 Nord for Lanrups By begynder Heden. Paa den forste 

 Fjerdingvei er del en flad Lyngmark, som derpaa bliver 

 mere bakket; da begjnder hist og her en forkuet Ege- 

 busk, og Hjelmen Ammophila arenaria stritter frem 

 paa de sandede Kuller; efterhaanden forsvinder denne, 

 og Buskene blive hyppigere og sterre, indtil de tilsidst 

 danne et taet og frodigt Buskads, der bliver h0iere og 

 heiere, jo naermere man kommer til Linnet-Skov, hvor det 

 fortsaetter sig ind i Skoven, og da denne er Fredskov, 

 bar Egen forladt sin buskagtige Cbarakteer og stetter sig 

 op til Skovens Hovedbestanddeel Begen , som en 

 virkelig om end kun lille Egeskov. 



Det er ikke vanskeligt at forklare Egeskovens For- 

 vandling tilKrat, thi naarTraeerne nemlig skaanselles bleve 

 omhuggede, var det vanskeligt for H0iskoven at komme 

 igjen. Manglen paa Lae kuede ikke alene ethvert Trae, 

 der haevede sig op over Krattet, men den bevirkede ogsaa, 

 at L0vet bortfertes af Vinden, at Jordbunden udt0rredes 

 af Solen, og da den saaledes forarmede Jordbund stadig 

 forringedes, blev den sat ud af Stand til at kunne ernaere 

 Egeskove, som derfor efter engang at vaere blevne 

 forstyrrede stedse ere forblevne som Egekrat. Man kan 

 derfor ikke indvende mod denne Forklaring, at Purrerne, 

 selv hvor de ere hegnede og fredede mod Kreaturerne, 

 alligevel ikke have kunnet danne H0iskov, men ere for- 

 blevne som Krat. Forresten er det h0ist sandsynligt, at 

 Forvandlingen fra Egeskov til Egekrat for mange Egnes Ved- 

 kommende ligger mange hundrede Aar tilbage. Egen ved- 

 ligeholdes i denne Tilstand, maaskee ikke saa meget ved 

 Selvsaaning, som ved Rodskud, hvortil dette Trae be- 

 sidder stor Evne, skjendt Selvsaaning ogsaa kan finde 



