229 



Naturens aegte forkjaelede Bern, udelukkende bestemte til 

 at glimre paa de blomstersmykkede Heie, ligesom andre 

 Skjenheder faae Tilgivelse for deres lunefulde Fordringer 

 paa Grund af deres smukke Udseende. Sandsynligvis f0re 

 de Krig med mange Dyr baade for Nyttens Skyld og af 

 mere tivaesenlige Grunde. Edderkopperne f. Ex. ere meget 

 slet anskrevne hos dem, rimeligvis fordi de undertiden 

 blive haengende i deres Net, eller fordi Traadene i al Fald 

 genere dem ved at haefte sig til deres Vinger og haemme 

 deres Flugt. Naar en Rolibri bemaerker en Edderkop midt 

 i dens Vaev, undlader den derfor aldrig at kaste sig over 

 den, og denne Bevaegelse udferes saa hurtig, at det aldrig 

 er muligt at skjelne, hvad der gaaer for sig; i et Oieblik 

 er Edderkoppen forsvunden, enten fordi Fuglen bar gjennem- 

 boret den med sit Naeb, eller fordi den bar revet den 

 bort fra Vaevet og klemt den mellem sine Kjaeber. Det er 

 utvivlsomt, at Kolibrierne fortaere smaae Edderkopper, men 

 det vilde vaere dem aldeles umuligt at sluge de store, og 

 det er altsaa kun paa Grund af et latterligt Fjendskab at 

 de angribe dem. Biiligbeden fordrer dog, at vi tilfeie, at 

 Edderkopperne gjengjaelde dem det aerligt, thi de sterste 

 iblandt dem gribe og fortaere Kolibrierne og haevne saa- 

 ledes paa dem og deres linger deres egen Slaegts Blod og 

 Skam. 



Det er dog ikke saa usle Fjender, der volde vore 

 Fugle meest Bekymring; de have maegtigere Fjender, der 

 give dem langt mere at bestille. Det haender sig virkelig 

 af og til, at de levere Spurvehegen en Faegtning. En god 

 lagttager bar forsikkret mig, at i disse Faegtninger gaae 

 Kolibrierne tilsidst naesten uden Kamp af med Seiren. 

 For at undgaae Hovfuglen have Kolibrierne den Fordeel at 

 vaere mange, at vaere smaae, hurtige i deres Bevaegelser 



