192 



Vorden hidrerte fra to modsatte Kraefter, Kjaerlighed og 

 Strid, ved hvilke Elementerne blandedes og forbandtes, 

 men disse bevaegende Kraefter sattes tidenfor Stoffet. Paa 

 en anden Maade end Empedokles combinerede Leu- 

 kippos Eleaternes og Herakleitos' Meninger. Medens 

 Empedokles udledte Mangfoldigheden i Verden af de fire 

 qvalitativt forskjellige Elementer, forklarede Leukippos den 

 ved at antage en evig, uendelig Maengde qvalitativt lige, 

 men formforskjellige Grunddele. Disse udgjorde det evigt 

 Vaerende. Verden med sine vexlende Former, sin rige 

 Mangfoldighed blev til , ved at Atomerne forbandt sig til 

 Grupper, der igjen ordnede og lejrede sig paa de for- 

 skjelligste Maader; ligesom Bogstaverne, forskjelligt ord- 

 nede, jo lige let danne en Tragoedie og en Komoedie. 

 Denne Laere udvikledes videre af Demokritos, den be- 

 r0mte Polyhistor og glimrende Skribent. Han meente, at 

 Verden var opstaaet af en uendelig Mrengde udeelbare og 

 paa Grund af deres Lidenhed usynlige Legemer, der vare 

 indbyrdes forskjellige ved forskjellig Form og Lejring, og 

 som ferst ban benaevnede Atomer. Atomerne bevaegede 

 sig i Kredse i det uendelige Rum, kom saaledes i Be- 

 aring og traadte i Forbindelse med hverandre. Saaledes 

 opstod Verden tilfaeldigt. Al Bevaegelse hidrerte deels fra 

 Atomernes oprindelige Kredsbevaegelse, deels fra at de 

 stodte mod hverandre. At nu Atomerne virkelig existerede, 

 beviste ban af Legemernes Deelbarhed. Taenkte man sig 

 nemlig et Legerne saavidt niuligt deelt, maatte der enten 

 blive udstrakte, discrete Smaadele tilbage eller matbe- 

 matiske Punkter. Men af matbematiske Punkter kan intet 

 Legemligt fremslaae, tbi af Intet konimer Inlet. Fwlgelig 

 maatte Atomerne existere. Disse tillagde ban allsaa 

 Storrelse, men tillige Cigjennemtraengelighed og Tyngde. 



