222 



sig i Luften paa samme Maade som Myggene, Sergefluerne 

 og andre Luft-Insekter. Denne Kjendsgjerning er uden 

 Tvivl meget besynderlig , men man kan dog forklare 

 sig den ved Vingens overordenlige Smalhed og ved 

 disse Fugles absolute Lidenhed, hvis Vinge kun for- 

 jager en meget ringe Maengde Luft fra sin Plads. Luftens 

 Modstand mod en Fugls Vingeslag vil nemlig ikke stige 

 proportionarlt med Overfladen af Yingen, der forjager den 

 fra sin Plads , men efter et langt h0iere Forholds- 

 tal, isaer hvis Bevaegelsen bliver meget hurtig, og heraf 

 felger, at naar Forholdet mellem Legemets Vsegt og 

 Redskabets Overflade er den samme, vil den lille Fugl 

 kun kunne holde sig i Luften ved hurtigere Svingninger 

 end den store Fugl bar n0dig. Det er udentvivl dette, der 

 gjer Kolibrierne til virkelige Insekter med Hensyn til 

 Flugten; de vandre svaevende fra Busk til Busk og standse 

 foran hver Blomst med dirrende Vinger, som om det var 

 Afterisvairmere, og frembringe en lignende Summen. 



Kolibriernes Flugt er imidlertid af en dobbelt Be- 

 skaffenhed; den bar deels en Flytning i horizontal Retning 

 til Formaal og er saa hurtig, at man neppe kan falge 

 den med Oinene, og at den frembringer en hvinende Lyd, 

 deels tjener den til at holde Legemet ubevsgeligt i Luften 

 paa det samme Sted, og Fuglen indtager da en naesten 

 lodret Stilling og udfolder et overordenlig kraftigt Vinge- 

 slag. Det er ganske naturligt, at Vingerne i dette Tilfaelde 

 maae dirre allerhurtigst , fordi Legemets Ubevsegelighed 

 gj0r Fordring paa mindre og felgelig hurtigere paa hin- 

 anden felgende Vingeslag; desuden slaaer Vingen i denne 

 Stilling ligesaameget Luften i Retningen nedenfra opad, 

 som omvendt, forat holde Legemet i Ligevaegt, og en be- 



