223 



tydelig Kraft bliver altsaa udelukkende anvendt paa at frem- 

 bringe UbevaBgeligheden og gaaer aldeles tabt for den Be- 

 straebelse, der gaaer ud paa at modarbeide Tyngden. 



Disse Fugle ere aldeles Luftvaesener. De fare forbi 

 som en Pil, standse, saette sig pludselig paa en lille Kvist 

 i nogle Sekunder og fare ligesaa pludselig afsted igjen med 

 en saadan Hurtighed, at man ofte ikke er istand til at see 

 dem flyve bort; de ere forsvundne ligesom ved Trolddom. 

 Deres hele Liv bar noget febrilsk ved sig; de fore sand- 

 synligvis et mere intensivt Liv end noget andet Vaesen 

 paa vor Klode. Fra Morgen til Aften gjennemfare de 

 Luften for at sage honningfyldte Blomster. Man seer 

 dem komme pludselig som Lynilden, holde sig naesten 

 lodret i Luften uden nogen Stette, fere Halen fortil udbredt 

 som en Vifte, og lade deres Vinger spille med en 

 saadan Hurtigbed, at de blive usynlige derved. Medens 

 de udf0re denne Man0vre, stikke de gjentagne Gange 

 deres lange tynde Tunge tilbunds i de rerformige Blomster- 

 kroner og fare saa afsted igjen lige saa pludselig som de 

 kom. I Almindelighed standse Kolibrierne ktm nogle Se- 

 kunder ved hver Blomst og fare saa langt bort igjen, men 

 naarman ikke foruroliger dem, seer man dem dog spadsere 

 fra Blomst til Blomst langs med Rabatterne og Lysthusene, 

 ligesom Tusmerkesvaermerne pleie. De saette sig aldrig 

 paa Buskene for mere i Ro og Mag at fordybe deres 

 Tunger i Blomsterkronerne; dertil leve de altfor hurtigt 

 og have altfor travlt, de vilde spilde altfor megen Tid 

 med at komme og gaae, og de holde sig saa let i Luften, 

 at de foretraekke at lade deres Vinger spille nogle Sekunder 

 foran hver enkelt Blomst; dette er al den Tid, de beh0ve 

 til at afvidske Kronens Bund og bortfere alle dens Beboere. 



