224 



Naar man taenker over dette fuldstaendige Luftliv og 

 over den vidunderlige Kraftmaengde, som disse Fugle beh0ve 

 for at holde sig svaevende i Luften hele Dagen og uop- 

 herlig hengive sig til de hurtigste Stedforandringer og 

 de voldsomste VingebevaBgelser, bliver man slaaet ved 

 Menneskets ynkelige Svaghed i Sammenligning med disse 

 smaae Vaeseners overordenlige Styrke. 



Kolibrierne elske Heden, s0ge ikke Skyggen og ere i 

 heieste Grad bange for Kulden. Uagtet mange Reisende 

 have forsikkret det Modsatte, bar jeg ikke nogensinde be- 

 maerket, at man traeffer dem dybt inde iUrskovene ; de besege 

 fortrinsvis Blomsterengene , Savannernes Buske, Haverne 

 og Krattet; man kunde naesten sige, at de finde Behag i 

 at glimre i Solen og tabe sig i den Skare af glimrende 

 Insekter, som forskjenne Tropelandenes Sletter, og med 

 hvilke Naturen selv stiller dem sammen. De fleste Arter 

 leve i det fulde Solskin, men der er andre, som mere 

 eller mindre ere Tusmerkedyr, og som man kun faaer at 

 see meget tidligt om Morgenen eller om Aftenen ved Dagfald. 

 I Mexiko, hvor disse Fugle ere meget hyppige, udover 

 Agavens Blomsterpyramide og dens duftende Buketter 

 megen Tiltreekning paa dem ; man seer altid en stor Maengde 

 summe omkring denne naturlige Blomsterkost ligesom lige- 

 saamange Oldenborrer. De streife flyvende hen over 

 Blomsterengene og plyndre Blomsterne omkap med Bier 

 og Sommerfugle, og paa den Tid, da Maisen blomstrer, 

 erMarken paa visseDagstider aldeles overfyldt med Kolibrier. 

 0ret rammes uoph0rligt af deres hvinende Flugt, og Luften 

 opfyldes af deres skarpe, hvislende Skrig, der ligner den 

 Lyd, som 2 Floretter frembringe, naar de stryges mod 

 hinanden. F0rend Kulden kommer, udvandre de for at 

 s0ge et Klima, hvor Vinteren kun er Vaar; alligevel stige 



