51 



ja den kan naesten maale sig med Glentens i Skjenhed 

 og Majestaet. 



Fra mit Skjulested talte jeg 9 Traeer, der vare be- 

 satte med Reder (mange indeholdt over 50 60) og aldeles 

 afbladede. Man hverken harte eller saae andre Fugle i 

 Naerheden, (let skulde da vaere den lille allestedsnaer- 

 vaerende Musvit, saa at Kormoranerne ikke alene vare de 

 overveiende i Antal, men omtrent Eneherskere paa Stedet. 

 Saalaenge jeg holdt mig rolig, gjorde Aalekragerne ikke 

 videre Forstyrrelse i den med Aftenen begyn-dende Ro i 

 Naturen ; men nu slog jeg med min Stok paa en Trae- 

 stamme, og da reiste bele Skaren sig med en ubeskrivelig 

 Tummel. Den hele Svaerms tunge Vingeslag frembragte 

 en Susen, som om et staerkt Vindsted gik henover Traeernes 

 Kroner, og Fuglenes Snorken og Skrigen fyldte Luften og 

 gav Gjenlyd ud over Fjorden og Skoven. Hunnerne, der 

 laae paa Rederne, og ikke vilde forlade ^Eggene, bleve 

 eiensynlig bragte i en piinlig Forlegenhed, da Frygten og 

 Moderkjaerligheden kjaempede med hinanden. Dog var 

 den Sidste den Maegtigste og holdt dem tilbage , imedens 

 de med en aengstelig Knurren strakte Halsen ud efter 

 de Bortflyvende, som for at bede dem ikke at forlade 

 dem. De Opskraemmede flei heller ikke langt bort, men 

 kredsede oppe over Rederne, og sloge sig snart til 

 Ro igjen, idet der opstod en ivrig Discours mellem dem 

 og de tilbageblevne Hunner, alt som de satte sig ved 

 Siden af Rederne. 



Fra Traetoppene og Luften sogte mit 0ie ned til 

 Skovbunden, just ikke for at made et meget opbyggeligt 

 Syn. Den var, som omtalt. mere hvid end gren, og hist 

 og her laae en nedfalden Rede, en halvforraadnet Kormoran, 

 et fuldstaendigt Skelet eller deslige, og hvad jeg i Afstand 



