27 



sig til ydre Karakterer og at benytte disse strax ieine- 

 faldende KjendemaBrker som Graendsepaele mellem de for- 

 skjellige Afdelinger. For Hukommelsen var denne Indret- 

 ning fortraeffelig; det saae naesten ud, som om man havde 

 indrettet de zoologiske Systemer til Bedste for Studerende, 

 der forberedte sig til en Exarnen. 



Man maatte imidlertid snart indsee, at de ydre Ka- 

 rakterer ikke kunde give den ledende Ilettesnor for Dyrenes 

 Inddeling, og siden Cuviers Tid forsogte man paa mange 

 forskjellige Maader at benytte de af den indre Organisa- 

 tion udledte Kundskaber til derpaa at opstille et naturligt 

 System. Ved Anatomiens Hjelp segte man at udforske 

 hele Dyrets Organisationsplan, og af de paa denne Maade 

 erhvervede Kundskaber uddrog man da Slutninger om 

 Dyrenes indbyrdes Slaegtskabsgrad. Det kan ikke naegtes, 

 at ved denne Undersegelsesmaade fik man de vigtigste 

 Udgangspunkter, at den forte til Opdagelsen af de interes- 

 santeste Forhold, og at den endnu i de fleste Tilfaelde er 

 den eneste Ledetraad for den zoologiske Systematik. 



Den zoologiske Anatomi er baade en vssenlig 

 Green af Zoologien og dens narmeste Grundlag. Det er 

 umuligt at taenke sig en af disse Videnskaber uden den 

 anden. Men man maa da ogsaa opfatte Anatomien saa- 

 ledes, at dens Behandling tager Hensyn til Dyrenes hele 

 Organisation. I Almindelighed ordner man Fremstillingen 

 af den sammenlignende Anatomi efter Organerne; man 

 tager Mennesket til Forbillede og seger nu at udforske, 

 hvordan dette eller hint Organ er tillempet, uddannet eller 

 haBmmet i sin Udvikling i den hele Dyreraekke. Denne 

 Behandlingsmaade giver et Billede af, hvorledes hvert 

 enkelt Organ er uddannet i Sammenligning med Menne- 

 skets, den giver den abstrakte Udviklingshistorie af de 



