26 



endte Skikkelse, der svarer til Mennesket, som den meest 

 fuldendte Form for Materien. Derfor bar ethvert af 

 den dyriske og menneskelige Fysiologis Resultater ogsaa 

 sin h0ie filosofiske Vaerd, fordi del yder en Basis, et 

 faktisk (Jrundlag, paa hvilket vi kunne tage sikkert Fod- 

 faeste, medens alle aprioriske Spekulationer kun f0re paa 

 Afveie. 



Og deri ligger netop Forskjellen mellem vor Tids 

 Straeben og Naturfilosofiens , at vi ikke saette vort System 

 over Kjendsgjerningerne, men lade det fremgaae ganske 

 simpelt af disses Fylde. Forhaabenlig ere vi blevne lige- 

 saa kloge som Archimedes, der enskede sig et fast 

 Stettepunkt for at lefte Verden ud af sine llaengsler, men 

 ikke gjorde sig den Uleilighed at bygge sine Maskiner 

 f0rend man havde anvist ham dette Stettepunkt. 



Jeg bar her kun kunnet antyde, hvilke Forventninger 

 vi ere berettigede til at naere om Naturvidenskaberne ; 

 Spergsmaalet er nu, om disse Forhaabninger overhoved 

 kunne opfyldes, og hvorledes navnlig Naturhistorien maa 

 drives for at komme hint Maal naermere. Jeg vil ikke 

 her gaae tilbage til de Vildspor, som jeg far viste dem i 

 Afstand, men kun s0ge kortelig at antyde Dem, paa hvad 

 Maade Nutiden efter min Anskuelse maa opfatte sin Opgave. 



Dette vilde vaere timtiligt at finde sig til Rette i den 

 uendelige Mangfoldighed af organiske Vaesener, som om- 

 give os, naar vi ikke stillede sammen hvad der ligner 

 hinanden, og adskilte hvad der ikke bar nogen indbyrdes 

 Lighed, for saaledes at skaffe os et Overblik. Denne Be- 

 straebelse, at anbringe Dyre- og Planterigets Former i et 

 overskueligt System, bar fremkaldt de forskjellige Klassi- 

 fikationer, som ere Videnskabens Eie. I Zoologien s0gte 

 man ligesaavel som i Botaniken i Begyndelsen at holde 



