23 



som ikke bar haevet sig fra hine Begyndelsesgrunde til et 

 Mere Overblik. 



Maerkelig nok sager man endog i vore Dage at naegte 

 INaturhistorien og Naturvidenskaben overhoved Ket til at 

 afkaste disse Laenker, og selv om man ikke laengere kan 

 indespserre den i Begyndelsesgrundenes Gangkurv, seger 

 man dog at afskjaere den Veien til de fra denne Side i 

 del mindste hidtil udyrkede Marker. Jeg vil forklare mig 

 tydeligere. I deres store fleelhed ere Naturvidenskaberne 

 reent materialistiske, deres Formaal er at udforske Materien 

 i alle mulige Retninger. De ville laere den at kjende, 

 udforske de Love, hvorefter den ordnes og omdannes, 

 saavel i den organiske som i den uorganiske Verden, 

 saavel paa Jorden som i Verdensaltet. Alle Naturviden- 

 skaberne have derfor en stor faelles Grundvold, et faelles 

 Midtpunkt, hvorfra de straale ud i alle Retninger, og hvortil 

 de fra alle Sider vende tilbage igjen. 



Men dette faelles Tyngdepunkt, uden hvis Anerkjendelse 

 ingen Naturvidenskab vilde kunne bestaae, er Materiens 

 Uforgaengeligbed, dens evige Yarighed. Denne er 

 Grundvolden for den hele Naturkundskab , for al positiv 

 Viden, som vi -kunne besidde eller opnaae, uden den 

 er ingen Fysik, ingen Kemi, ingen Fysiologi, ingen exakt 

 Yidenskab overhoved mulig. Materien er uforgaengelig og 

 derfor ogsaa uskabt, del er umuligt at taenke os en Til- 

 stand, hvor blot dens mindste Atom endnu ikke existerede 

 eller skulde vaere virkelig tilintetgjort. 



Det kan forekomme Dem paradoxt, at jeg opstiller 

 en saadan Paastand, og den kan maaskee ogsaa traenge 

 til en naermere Begrundelse. Vi ere fra Barnsbeen af i 

 den Grad opfedte med Laeren om alt det Jordiskes For- 

 gaengelighed, om Materiens efemere Tilvaerelse og dag- 



