19 



Hellas havde skabt; man glernte, at den graeske Vise kun 

 lod Jordens og Havets Dyr sarnie ved sin erobrede Elev 

 og kun greb til Kniven for i de forskjellige Former, hvor- 

 under Livet traeder op, at finde naermere Oplysning om 

 Livet selv. Man glemte, at Aristoteles havde iagttaget 

 tro, sect fordumsfrit og t'ortalt sanddru; Middelalderens 

 Munkevisdom havde ingen Sands for det Simple og Natur- 

 Jige, den maatte plumre det klare Vand for i det rerte 

 at flske efter fantastisk Vr0vl og dogmatisk Vaas. Saa- 

 ledes blev Stagyriten grusomt mishandlet , og forst i den 

 seneste Tid lykkedes det igjen at samle de Perler, som 

 man lidt e ter lidt havde pillet ud af bans Diadem og 

 skjult i skolastiske Indfatninger. 



Vil De tillade mig at gjere et langt Spring for flygtig 

 at ber0re et Forhold, der tilherer den naermeste Fortid. 

 Da Middelalderens Skolastikere vendte sig bort fra at iagt- 

 tage Naturen og satte hele deres Skarpsindighed i at 

 fortolke deres naturhistoriske Bibel, Aristoteles, havde 

 de idetmindste den umiskjendelige Fordeel, at den Grund- 

 vold, hvorfra de gik ud, var fremkommen ved at iagttage 

 Naturen; men Naturfilosoferne , hvis Efterkommere endnu 

 dukke op hist og her, dog kun ved Si den af Viden- 

 skaben, manglede endogsaa dette Grundlag, som de i dets 

 Sted sagte i deres egen Hjerne. Med et Par ynkelige 

 Formler om Polaritet, Identitet, Polernes Modsaetning og 

 det magnetiske Indifferenspunkt troede man at kunne for- 

 klare Livet og konstruere Verdenshelet med dets Beboere. 

 Istedenfor at overlade Naturen Kritikens Dommersaede, 

 erklaerede man iforveien, at den havde Uret, naar den ikke 

 stadfaestede de aprioriske Spekulationer. Man segte at 

 erstatte ved Fantasi, hvad der manglede i lagttagelse, og 

 kom saaledes paa Afveie, der f0rte tilbage bagved Udgangs- 



2* 



