17 



Pletter, hvorfra man kan see sig om. Vi kunne bestemme 

 disse Retninger, hvorefter Videnskaben rykker frem, \i 

 kunne s0ge at advare de Yngre mod de Vildspor, som 

 man saa let kan komme til at betraede, vi kunne pege 

 tilbage paa den tilbagelagte Vei og derved opflamme den 

 Fremadstraebendes Mod. Dette er ogsaa efter min Mening 

 i vor Tid den eneste rette Vei til at fremkalde en st0rre 

 Udbredning og grundigere Uddannelse af Naturvidenska- 

 berne og til at erhverve dem nye Tilhaengere. Det Faerdige, 

 det Afsluttede virker afskraekkende , det tilfredsstiller ikke 

 den straebende Aand, men steder den tilbage, fordi det 

 efterlader den kold og torn; til det, der er i Faerd med 

 at blive til, feler derimod enhver sig tiltrukken, som endnu 

 er sig sin egen Uddannelsesevne bevidst. Enhver vil gjerne 

 have Deel i en Videnskabs Trivsel, Vaext og yppige Ud- 

 foldelse, der ligesom Livet selv iler rask forud, baaren 

 paa Tidens Vinger og selv indaandende Tiden Mod og 

 Kraft til at ile videre frem. 



Saaledes, mine Herrer, troer jeg, at vi maae opfatte 

 Naturvidenskaberne i vor Tid, fra dette Standpunkt maae 

 vi s0ge at bedemme deres Fremskridt. Naar det overhoved 

 efter min Overbevisning, er ugj0rligt at ville foredrage 

 en Videnskab i dens hele Omfang, saa er en saadan Prae- 

 tension aldeles utaenkelig ved Naturvidenskaberne. Her 

 udvikler Videnskaben sig under vore Haender, hvad vi idag 

 maae erkjende for sandt, bliver maaskee imorgen bevist 

 at vaere en grov Vildfarelse; med hvert Oieblik forandres 

 ikke alene hele Videnskabens Form, men ogsaa dens Ind- 

 hold. Og vee den, der staaer et Oieblik stille i denne 

 rustl0se Faerd! Samtiden indhenter ham i samme Oie- 

 blik, som ban fors0ger at standse; Str0mmen, hvori ban 

 sv0mmede, bruser forbi ham med Lynets Fart, og inden 



