16 



men ogsaa til mig selv, ved kortelig at skizzere Viden- 

 skabens nservaerende Standpunkt og antyde de Retninger, 

 som fremtidige Forskninger maaskee ville have at felge. 



Enhver Tidsalder bar sine saeregne Bestraebelser, sin 

 eiendommelige Opfattelsesmaade, som meer eller rnindre 

 afspeiler sig overall, i alle dens Beskjaeftigelser , i alle 

 dens Ideer. Del ligger ikke i Planen for mil Foredrag 

 idag at udvikle, hvorledes denne Tidsaand ogsaa kan 

 erkjendes i Naturvidenskabernes forskjellige Epoker eller 

 bvorledes den, isaer i senere Tider, skiftede og for- 

 andrede sig ligesaa ofte, som Folkenes Anskuelser i det 

 Hele slog om og antoge en anden Skikkelse. Natur- 

 videnskaberne ere netop Tidsaandens troeste Speil, fordi 

 de tillige ere dens heieste Blomst, fordi de alene af 

 alle Videnskaber yde sikkre Grundlag , hvorpaa man 

 kan bygge videre , fordi de alene i sig indeholde Be- 

 tingelserne for videre Fremskridt, for sterre materiel og 

 aandelig Lykke. Vi ere nu komne ud over bin ency- 

 klopaediske Tidsalder, da man betragtede BogormelaBr- 

 dommen som den naturvidenskabelige Bestraebelses heieste 

 Maal og naesten kun ansaae Naturforskeren for en For- 

 tolker af de af Aristoteles og Linne efterladte Codices. 

 Mere og m.ere bleve de, der studerede de organiske Viden- 

 skaber, tvungne ud i Naturen, i hvis uendelige Skatte de 

 kunde finde Svar paa alle Sp0rgsmaal, medens B0gerne 

 kun kunde give en indskraenket Synskreds. 



Men netop denne Naturens Uendelighed, denne rige 

 Fylde af dens Produkter er det, som gjer, at vore Frem- 

 skridt synes saa uvaesenlige, vor Viden saa ubetydelig. 

 Vi fortabe os i denne uoverselige Skov, der omgiver os, 

 naar vi ikke udstikke faste Linier, sikkre Rettesnore, hvor- 

 efter vi kunne komme til Mere Standpunkter, til lyse 



