M3 



at ved Legeringerne Smeltepunktet forhoies i samme For- 

 hold, som der tilf0ies mere af det meest tungsmeltelige 

 Metal; medens Selvets Smeltepunkt er 1000, Guldets 

 1250, maatte en Legering af lige Dele Guld og Selv 

 have sit Smeltepunkt ved 1125. Et saadant Forhold 

 finder imidlertid ikke Sted i Almindelighed, hvad der 

 tydeligt viser sig ved de mere letsmeltelige Metallers 

 Legeringer. Saaledes smelter Tin ved 230 , Bly ved 

 326; var nu den Regel, Princep bar lagt til Grund, 

 rigtig, maatte Legeringer af disse to Metaller, som inde- 

 holdt 26, 30, 37, 47, 64 og 84 Procent Bly have Smelte- 

 punkterne 254, 259, 266, 275, 291 og 311 Grader, 

 imedens directe Fors0g have viist, at de smelte ved 194, 

 189, 186, 196, 241, 289 Grader, altsaa nogle af dem 

 ved Varmegrader, der endog ligge under linnets Smelte- 

 punkt. Samme Forhold finder Sted ved Legeringer af 

 Tin og Vismut, ja man har endog dannet en Legering 

 af Tin, Bly og Vismut, som smelter ved 94. Om nu 

 end saa store Afvigelser ikke fmde Sted ved Princeps 

 Legeringer, er det dog h0ist usandsynligt, at deres Smelte- 

 punkter to og to skulde ligge i ligestore Afstande fra 

 hinanden. 



Langt sikkrere og neiagtigere er udentvivl en af Pouillet 

 foreslaaet Fremgangsmaade. En Platinkugle ophedes i 

 den Ovn, hvis Varmegrad skal bestemmes. Er den nu 

 ophedet fuldstaendigt, bliver den saa hurtigt som muligt 

 bragt ned i et Kar med en iforveien afveiet Maengde af 

 koldt Vand. Platinkuglen vil da afgive sit Overskud af 

 Varme til Vandmassen , hvis Opvarmning, der ligefrem 

 kan maales ved et Thermometer, staaer i bestemt Forhold 

 til Platinkuglens Afkjeling, altsaa til den Varmegrad, den 

 har havt. Hvis Platinkuglen f. Ex. havde veiet eet 



