af del oprindelige Rum. Men man kunde ogsaa have 

 baaret sig anderledes ad. Naar Luften i Beholderen op- 

 varmes og altsaa straeber at udvide sig, kan man ved at 

 haelde Qvaegsolv i Reret DE hindre den deri og holde 

 Qvaegs01voverfladen bestandig ved 13. Er nu Luften op- 

 vannet til 100 Grader, vil Qvaegselvet i DE f. Ex. staae 

 til g, og Qvaegs01vs0ilen bg holder da Ligevasgt med den 

 indespaerrede Lufts Bestraebelse efter at udvide sig. Var 

 nu det ydre Lufttryk 330 Linier, vilde man finde, at 

 Qvaegs01vs0ilen har en H0ide af 121 Linier, hvilket er 

 For0gelsen i Luftens Udvidekraft (Tryk), naar Udvidelsen 

 selv forhindres. Men i Sammenligning med det oprinde- 

 lige Tryk, 330 Linier, be!0ber altsaa For0gelsen i Tryk 

 sig til gSrt eller ^ netop det samme Tal, som f0r blev 



ooU o\)j 



fundet. iVIan kan nu udf0re flere saadanne Fors0g ved 

 forskjellige Varmegrader, saaledes at man ved hver af 

 disse deels lader Luften udvide sig, uden at dens Tryk 

 forandres, deels forhindrer Udvidelsen ved at for0ge 

 Trykket, og man vil da finde, f. Ex. 

 Ldvidelse i Cubiklinier: 



550, ...1100 1650 2200 2750 3300 

 For0gelse af Tryk i Linier: 



60i 121 18H 242 302^ 363.. 



Men 



550 = 601 = 11. 1100 ^121 = 11. 1650 = 1811 = 11. 

 3000 330 '60' 3000 330 30' 3000 330 20' 



2200 ^242^ 11. 3300^ 363 11 

 3000 ~~ 330 FT 15 ' 3000 330 ~" 10* 



Men heraf f01ger, at For0gelsen i Rumfang, naar Trykket 

 bliver uforandret, er det samme som For0gelsen i Tryk, 

 naar Rumfanget bliver uforandret og begge For0gelser 

 sammenlignes med den oprindelige Tilstand. Lader man 

 nu Rumfanget blive uforandret, vil Luften selv slet ingen 

 Forandring undergaae, og For0gelsen i Tryk bliver da en 



