2 



den af Celsius foreslaaede i 100 Dele. I denne Afhandling 

 ville Varmegraderne blive angivne efter Celsius's Maale- 

 stok, der hyppigst anvendes ved videnskabelige Under- 

 s0gelser. Er Varmemaalet, Afstanden fra Teepunkt til 

 Kogepunkt, inddeelt, blive Grader af samme Sterrelse af- 

 satte baade under Teepunktet og over Kogepunktet, og 

 paa saadan Maade kan Maalestokken fortstEttes saa langt 

 del skal vaere. Man seer imidlertid, at Anvendelsen af 

 en saadan Maalestok grtmder sig paa den Forudsaetning , 

 at ligestore Foregelser i Varmegrad bevirke ligestore Ud- 

 videlser af Qvaegs01vet; men hvorledes skal man over- 

 bevise sig om, at dette virkeligt er Tilfaeldet? Hvis alle 

 Vaedsker udvidede sig i samme Forhold som Varmegraden 

 foreges, maatte to Thermometere , som vare fyldte med 

 forskjellige Vaedsker og bragte til ved to Yarmegrader at 

 stemme overeens, ogsaa stemme med hinanden ved alle 

 andre Varmegrader; men dette er ingenlunde Tilfaeldet. 

 Fylder man et Thermometerr0r med Viinaand og afsastter 

 efter et Qvaegsolvthermometer og 60 derpaa, vil 

 Qv3egs01vthermometeret angive: 



10 20 30 40 50 60, 

 naar Viinaandthermometeret angiver: 



9,2 18,7 28,5 38,7 49,2 60. 



De stemme altsaa ikke overeens, og man kan ikke vide, 

 hvilket er det rigtigste. Er nu Usikkerheden allerede stor 

 ved de Varmegrader, som ligge imellem T0epunktet og 

 Kogepunktet, bliver den naturligviis langt st0rre, naar 

 Qvaegs0ivet stiger til 200 eller 300 eller endnu h0iere. 

 Vil man anvende Varmens Indvirkning paa andre Legemer, 

 bliver den samme Usikkerhed tilstede navnlig ved de h0ie 

 Varmegrader, saalaenge man ikke bar fundet et Legeme, 

 om hvilket man med nogenlunde Sikkerhed kan formode, 



