263 



Stremmens Reining i Blodaarerne , Hullerne i Hjerte- 

 skillevaeggen og den medfedte Varme i Hjertet. 



I over et Aartusinde kom man ikke videre. Man 

 troede paa Galenos, og naar man en sjelden Gang spurgte 

 Naturen tilraads, var del kun for der at finde Bekraeftelse 

 paa hvad der stod i Galenos; ja man tilfoiede i denne 

 overtroiske Tidsalder endog de urimeligste phantastiske 

 Forklaringer til det, som Galenos havde sagt. 



Saaledes forklarer Mundinus sig i sin Anatomi, 

 der benyttedes i hele det 14de og 15de Aarhundrede, 

 Hjertets pyramidalske Skikkelse deraf, at dette er Flammens 

 Form, og i Hjertet havd^jo Legemets Varme sin Kilde. 

 Men endnu paa bans Tid turde man ikke uden videre 

 aabne et menneskeligt Liig; det var Noget, hvortil der 

 udfordredes saerlig Tilladelse fra Paven. 



Imidlertid feltes efterhaanden Nedvendigheden af at 

 undersege Naturen selv; man kom efter, at Galenos dog 

 undertiden havde taget feil, og da de reformatoriske 

 Bestraebelser i Kirken gave den videnskabelige Forskning 

 overhovedet et nyt Opsving, begyndte med det 16de Aar- 

 bundrede ogsaa i Anatomiens Historic en ny Tidsalder. 

 Galenos havde fornemmelig virket i ftalien; det var i 

 Italien, og mi ved de norditalienske Universiteter, at de 

 anatomiske Undersegelser igjen optoges. 



Men det var med en vis ./Engstelighed og ikke uden 

 Kamp, at man frigjorde sig for Galenos's Autoritet. Han 

 havde omtalt Aabninger i Hjertekamrenes Skillevaeg; dem 

 kunde man ikke finde, og man antog derfor, at de maatte 

 vrere overmaade smaa. Belgieren Andreas Vesalius, 

 Laerer i Anatomi ved Universitetet i Padua og siden Karl 

 den Femtes Livlaege, var den ferste, der vovede bestemt 

 at modsige Galenos, og ban kan siges derved at have 



