264 



grundet den nyere Anatorni. Han paastod, at der ingen 

 Aabninger var, Hjertekamrene vare fuldkommen adskilte. 



Mange Andre indlagde sig i denne og den felgende 

 Tid Beremmelse ved at arbeide videre i samme Retning 

 som Vesalius , saa at der ved selvstaendige Unders0gelser 

 og Dissectioner ikke behovedes meget mere end et halvt 

 Aarhundrede for at komme til Klarhed om Aaresystemet 

 og Blodlebet. Vi maae isaer naevne 2 Maend som dem, 

 der gjorde de sterste Skridt fremad i denne Retning. 



Den ene er Spanieren Michael Servetus, Vesa- 

 lius's Samtidige. Han var Laege og levede en Tidlang i 

 Paris, men bans Liv optoges for sterste Delen af religieuse 

 Stridigheder, og ban faldt tilsidst som et Offer for Calvins 

 Forfelgelse: ban blev d0mt til Deden og levende braendt 

 i Genf 1553, I et Skrift om Christendommens Gjen- 

 oprettelse, hvoraf et Exemplar frelstes fra Baalet og med 

 Maerker af Branden endnu opbevares i det keiserlige 

 Bibliothek i Paris, fremsatte ban for ferste Gang den 

 rigtige Tanke, at Blodet gaaer fra Hjertets heire Kammer 

 til Lungerne og fra disse tilbage til den venstre Halvdeel 

 af Hjertet, og at det er i Lungerne, ikke i Hjertet, at 

 Blodet undergaaer en Forandring. Han opdagede altsaa 

 det saakaldte lille Kredsleb, men synes dog kun at vaere 

 kommen dertil ad Speculationens Vei; tbi ved Siden af 

 denne vigtige Sandhed paastaaer ban med samme Sikkerhed, 

 at Nerverne ere Fortsaettelser af Pulsaarerne. Om Hjertets 

 Yirksombed til at saette Blodet i Bevaegelse havde ban 

 ogsaa vrange Forestillinger; ban troede nemlig, at den 

 venstre Side af Hjertet ved sin Udvidning trak Blodet til 

 sig fra Lungerne, ligesom man ogsaa siden Oldtiden 

 bavde troet, at Hjertets Udvidning skete ved en Kraft, der 

 meddeelte sig til Pulsaarerne og var Aarsag til Pulsen. 



