267 



fra dem og komme tilbage til Hjertet, og dette kunde kun 

 skee gjennem Blodaarerne, hvis Klapper ogsaa netop vare 

 stillede saaledes, at de kun tillode en Stremning i denne 

 Retning. Blodet maatte altsaa lige saa vel fra Legemets 

 evrige Dele som fra Lungerne vende tilbage til Hjertet 

 for uafbrudt at fortsaette sit kredsende L0b, hvilket Harvey 

 poetisk sammenlignede med Stjernernes Baner paa Himlen 

 med Vandet, der falder ned som Regn paa Jordecs 

 Overflade for igjen at stige op i Dampform og danne 

 Skyer. Det var den rette Opfattelse af det store Kredsl0b, 

 der hid til havde manglet, og som Fabricius, skjendt den 

 laae naer, havde miskjendt, idet han ikke saae, at der i 

 Blodaarerne maatte vaere en stadig Str0mning af Blodet 

 imod Hjertet. Harvey rettede derfor navnlig Opmaerksom- 

 heden herpaa og viste, at naar man paa levende Dyr 

 sammentrykker de store Blodaarestammer, der fere Blodet 

 til det hoire Forkammer, bliver Hjertet blodtomt og dets 

 Bevaegelser svage, hvorimod Sammentrykning af Legems- 

 pulsaaren har til Felge, at Hjertet overfyldes med Blod. 

 Hermed samstemmede det ogsaa, at naar man laegger et 

 Bind fast om Armen, kan man bringe Pulsen til at standse 

 i den Deel af Armen, der er nedenfor Bindet, medens 

 dens Blodaarer udspaendes staerkt af Blod. Naar han 

 endelig overskar Pulsaarer eller Blodaarer, viste der sig 

 Phaenomener, der fuldkommen svarede til alle de 0vrige 

 lagttagelser, og Retningen af Blodstr0mmen i de forsVjel- 

 lige Aarer kunde ikke mere vaere tvivlsom. 



Harveys Opdagelse vakte naturligviis uhyre Opsigt, 

 men det var ikke uden Kamp, at den blev almindelig 

 anerkjendt. Ferst benaegtede man Rigtigheden deraf, og 

 da man ikke loengere kunde det, s0gte Misundere at fra- 

 vriste Harvey ^Eren derfor ved at paastaae, at det ikke var 



18* 



