268 



noget Nyt, ja at Hippokrates allerede havde vidst det. 

 Isaer var det medicinske Facultet i Paris utilb0ieligt til at 

 gaae ind paa de nye Anskuelser, men paa den anden 

 Side fandt de ogsaa deres kraftige Talsmaend, medens 

 Harvey selv kun blandede sig lidt i Striden. Ikke blot 

 anseete Anatomer forsvarede dem, men ogsaa den ber0mte 

 Philosoph Cartesius gav dem sit Bifald, og Ludvig den 

 Fjortende oprettede endog med saerligt Hensyn til Blodets 

 Eredsleb en egen Laerestol i Jardin des plantes. Mod- 

 sigelserne maatte efterhaanden forstumme, og Harvey, der 

 opnaaede en Alder af 80 Aar, havde den Glsede at see 

 sin Opdagelse vurderet paa rette Maade. 



Harvey havde viist, at Blodet i Organernes Substans 

 maatte gaae fra Pulsaarernes fineste Grene over i Blod- 

 aarernes, men de Veie, ad hvilke dette skeer, kunde ban 

 med de davaerende Hjaelpemidler ikke opdage. Det var 

 f0rst da man iaerte at indspreite Aarerne med en st0rk- 

 nende Masse, og da man ved Hjaelp af Forst0rrelsesglas 

 blev istand til at skjelne Dele, som hidtil ved deres ringe 

 Sterrelse havde vaeret unddragne lagttagelsen , at man 

 Iaerte Haarkarrene, Mellemleddet mellem Pulsaarer og 

 Blodaarer, at kjende. I denne Henseende indlagde i sidste 

 Halvdeel af det 17de Aarhundrede Hollaenderne Ruysch 

 og Leeuwenhoek sig store Fortjenester, den forste ved 

 sine udmaerkede Indspr0itninger af de fineste Aarer, den 

 sidste ved at gj0re dem synlige ved kunstig Forst0rrelse 

 og ved at vise, at man i gjennemsigtige Dele, isaer hos 

 Fr0er, kan see Blodet med sine tal!0se Smaalegemer 

 str0mme fra Pulsaarerne over i Blodaarerne,. et af de 

 smukkeste physiologiske Phaenomener man kan betragte. 



Det kredsende L0b i de Aarer, der f0re Blod, var 

 fundet af Harvey. Men endnu var man ikke paa det 



