272 



mikernes Laboratorium. Men Fors0gene tjene os kim til 

 at see den enkelte Naturvirkning i dens Reenhed , ufor- 

 styrret af de mange Virkninger, der i Naturen foregaae 

 samtidigt; de tjene os kun som Middel til at opfatte Na- 

 turen selv. Lader os da efterstraebe dette sidste Maal i 

 en enkelt Retning; lader os undersage, hvorledes Varmen, 

 som Solen sender til vor Jord, her paa Jorden optraeder 

 som bevregende Kraft. 



Reregninger have givet, at Jorden fra Solen i et Aar 

 modtager saamegen Varme, at denne vilde vaere istand til at 

 smelte Lag af lis, der i en Tykkelse af henved hundrede 

 Fod omgav hele Jorden. Men al Varme virker ikke til 

 Forheielse af Temperaturen. Jorden meddeler noget af 

 sin Varme til den ovenover hvilende Luft, som varmere 

 end den omgivende stiger tilveirs, hvor den i sterre 

 H0ider udsat for et mindre Tryk udvider sig, hvorved 

 dens Varmegrad bestandig synker. Her have vi Aarsagen 

 til Vindene, som blaese med saa stor Regelmsessighed i 

 Tropeegnene, medens Lovene for deres Rev33gelser under 

 heiere Dreder ere mere forviklede. Vinden driver Skibene, 

 der vedligeholde Samfaerdslen mellem de forskjellige ved 

 Havet adskilte Lande; det er den, der bar forvandlet dette 

 fra en K10ft, der adskiller, til en Bro, der forener; 

 den driver Mellerne , der forarbeide de for Menne- 

 sket meest uundvaerlige Produkter og tjener saaledes 

 Mennesket som bevaegende Kraft, den vi imidlertid have 

 laert at undvaere og erstatte. Paa saadanne Maader 



traeder Vinden i Menneskets Tjeneste, men den griber 







ogsaa dybt ind i Naturens Virken. Havet saettes i Re- 

 vaegelse, de h0ie Belger vaelte sig mod Land Aar ud, Aar 

 ind, og deres af Tiden understettede kraftige Virkning 

 forandrer Landenes Udseende. Traeffe de en flad, sandet 

 Kyst, opkaste de en Void af Sand, som af Vinden 



